Справа № 337/5336/25
Номер провадження 2/337/158/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Дем`янової В.Є., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Хортицький відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати аліментів, скасування заборгованості у виконавчому провадженні, 

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:
– звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 27 вересня 2021 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі Провадження №2-н/337/1148/2021, ЄУН №337/5321/21 за період з 25 січня 2025 року по 16 червня 2025 року;
– скасувати заборгованість по виконавчому провадженні ВП №78611655 з виконання судового наказу виданого 27 вересня 2021 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі Провадження №2-н/337/1148/2021, ЄУН №337/5321/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але на менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2021 року і до повноліття дитини за період з 25 січня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову вказав, що 14 липня 2025 року ОСОБА_2 подала до виконання судовий наказ, про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , не зважаючи на те, що позивач постійно добровільно приймав участь в утриманні спільних з відповідачкою дочок, – сплачує за навчання, дозвілля, вирішує побутові проблеми, тощо. При цьому відповідачка приховала, що у період стягнення аліментів, з 20х чисел січня 2025 року по середину червня 2025 року вона перебувала за кордоном, окремо від дитини, а утриманням ОСОБА_3 займалась мати позивача. В той час позивач, який проходить службу в ЗСУ, перерахував своїй матері ОСОБА_1 кошти на утримання ОСОБА_3 : 14.01.2025 року 4000 гривень, 25.01.2025 року 5000 гривень, 07.02.2025 року 5000 гривень, 16.02.2025 року 1500 гривень, 22.02.2025 року 3500 гривень, 06.03.2025 року 5000 гривень, 21.03.2025 року 5000 гривень, 18.06.2025 року 5000 гривень. У вказаний період відповідачка не приймала участь в утриманні дитини. За таких обставин, просить звільнити його від сплати аліментів за вказаний період, та скасувати цю заборгованість по виконавчому провадженні.
Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав клопотання про витребування доказів від державної прикордонної служби України, та заяву про виклик свідків – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 . 
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року, після усунення недоліків згідно ухвали суду від 16 жовтня 2025 року, позов прийнято до розгляду, у справі відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
12 листопада 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що викладені в позові обставини лише частково відповідають дійсності. Наказ про стягнення аліментів видано 27.09.2021 року, та пред`явлено до виконання 28.12.2021 року. Пізніше сторони зареєстрували шлюб, і оскільки позивач обіцяв надавати кошти добровільно, у 2023 році вона повернула виконавчий лист з виконання. З 2024 року ОСОБА_1 перестав надавати кошти на дітей, у зв`язку з чим, з січня 2025 року вона відновила примусове стягнення аліментів. В період з 17 вересня по 30 грудня 2024 року вона разом з донькою ОСОБА_6 перебувала у Польщі. 26 січня 2025 року вона дійсно виїхала без дитини в Польщу, залишивши Варвару у бабусі на 3 місяці. 02 травня 2025 року вона разом із Варварою виїхала з України. На період перебування дитини у свекрухи, відповідачка забезпечувала свою доньку всім необхідним: одягом, канцелярськими засобами для навчання, коштами на мобільному рахунку і інтернет-зв`язком, коштами на кишенькові витрати. Також перераховувала кошти на картку свекрухи для придбання дитині окулярів за рецептом. Також звернула увагу, що щомісячний розмір аліментів становить 31086,84 гривень, але позивач ОСОБА_1 не здійснював відрахування відповідного розміру на утримання дитини. За таких обставин, вважає позов необґрунтованим. 
26 листопада 2025 року представником третьої особи Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Світлана Дениско надано «клопотання» з поясненнями щодо проведених виконавчих дій, та клопотанням про розгляд справи за її відсутності.
Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянкою України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2025 року по 16.06.2025 року.
08 грудня 2025 року витребувана інформація надана суду. 
18 грудня 2025 року і 13 квітня 2026 року представник третьої особи Хортицького ВДВС у м.Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеса) Світлана Дениско надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а саме: заслухати вступне слово учасників, допитати свідків зі сторони позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , після чого дослідити письмові докази. В допиті неповнолітньої ОСОБА_3 в якості свідка відмовлено. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що його донька ОСОБА_3 проживала з його сім`єю – його мамою, на його кошти з 25.01.2025 року по 16.06.2025 року. Він був військовим, та або переводив гроші на картку своїй матері, або, коли був на позиціях, вона могла брати з його заощаджень, що зберігались вдома. Дитина в той час була забезпечена ним, і була на його повному утриманні. Своїй матері він виділяє приблизно 17000 гривень на місяць. Пред`явив він цей позов, оскільки відповідачка в 2025 році повторно після 2022 року подала на виконання лист по аліментам. Позов просив задовольнити.
Представник позивача – адвокат Дем`янова Вікторія Євгенівна в судовому засіданні пояснила, що в період часу з 25 січня 2025 року по 16 червня 2025 року дитина сторін мешкала з бабусею. Позивач є військовим і у зазначений час був на позиціях. Грошові кошти, поки дитина була у бабусі, виділяв лише він, і повністю ніс тягар утримання без участю відповідачки. За таких обставин просить звільнити від заборгованості по аліментам і скасувати заборгованість по аліментам в порядку, визначеному ч.2 ст. 197 СК України. На задоволенні позову наполягала.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що до січня 2025 року дитина ОСОБА_7 була з нею. 26.01.2025 року відповідачка поїхала в Польщу, залишивши дитину з бабусею. 02.05.2025 року вона забрала дитину і разом з нею поїхала до Польщі. При цьому, позивач перекази близько 10000 гривень шле матері кожен місяць, незалежно від утримання дитини. Це кошти на утримання матері позивача. У неї пенсія 4000 гривень, і вона з них платить квартиру, покупає продукти, тощо. Ці перекази позивач робить завжди, не залежно від проживання дитини у вказаний ним період. Всі речі для ОСОБА_6 (носки, труси, шкільне приладдя і так далі), покупала відповідачка. Вона також «скидувала» гроші бабусі на картку для покупки окулярів дитині. При від`їзді, вона залишала бабусі грошей на дитину. Окремо переводила дитині гроші на картку. Просила відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є матір`ю позивача. Він воює з 2022 року, любить своїх дівчат і все їм купляє. З січня 2025 року по травень 2025 року онука Варвара була у неї, а ОСОБА_2 уїхала в Польщу на заробітки. Кошти на утримання ОСОБА_6 виділяв ОСОБА_1 . Суми були десь по 17000 гривень, і на картку, і готівкою. ОСОБА_1 своїх дівчаток любив і їм ніколи не відмовляв. ОСОБА_2 їй кошти на дитину не давала, хоча пересилала гроші на окуляри. ОСОБА_1 в спірний період, на місяць скидав не менше 17000 гривень. Цю суму він їй завжди дає, і в спірний період, і в інші місяці. Свідок для ОСОБА_6 в той період часу одежу не купувала. Кишенькові кошти дитині тоді переводила ОСОБА_2 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 пояснила, що вона є донькою сторін спору. В січні 2025 року її сестра ОСОБА_6 проживала у бабусі ОСОБА_4 . Свідок була в той період за кордоном в Польщі. Її не було в країні до 10.03.2025 року, коли вона приїхала в Київ. В Запоріжжі тоді свідка не було і особисто обставини спору вона не бачила. З січня по травень 2025 року з бабусею не мешкала. Її з університету в Польщі відпустили на 4 дня на Пасху. Про те, що бабуся кормила ОСОБА_6 , знає від бабусі і мами. Скільки і хто з батьків давав гроші, – не знає. Коли свідок приїхала 23 грудня 2025 року (на Новий рік) сходила до бабусі, дізналась про судовий процес. Коли приїжджала в Україну на Пасху, гроші у батька (долари) не брала. Зі слів бабусі, батько завжди відправляв їй фіксовану суму.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась  ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1229).
Крім того, сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 актовий запис №893). 
Судовим наказом від 27 вересня 2021 року у справі Провадження №2-н/337/1148/2021, ЄУН №337/5321/21 стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але на менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму , і не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2021 року і до повноліття дитини.
14 липня 2025 року ОСОБА_2 подала Начальнику Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеси) заяву про прийняття виконавчого документа про стягнення аліментів на виконання, – судового наказу №2-н/337/1148/2021 від 27 вересня 2021 року. В заяві вказала, що аліменти отримувала частково, а тому стягнення просить проводити з 01.01.2025 року. 
Постановою головного державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя Південного МУ МЮ (м. Одеси) від 14 липня 2025 року відкрите виконавче провадження ВП №7861165, про стягнення аліментів. 
Розмір аліментів, що підлягав стягненню, дорівнював: по 13577,70 гривень на місяць у січні, лютому, березні 2025 року, і по 31086,81 гривень на місяць у квітні, травні, червні 2025 року (згідно розрахунку заборгованості від 10 вересня 2025 року)
За вказаний період ОСОБА_1 аліменти не сплачував (добровільне виконання обов`язку не підтвердив), отже заборгованість за період з січня 2025 року по червень 2025 року (включно) дорівнює 133993,53 гривень. Станом на 01 вересня 2025 року заборгованість  ОСОБА_1 зі сплати аліменти складає 141188,62 гривень.
19 листопада 2025 року державним виконавцем оновлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого розмір аліментів, що підлягав стягненню, становив 13172,19 гривень за січень 2025 року, 10552,15 гривень за лютий 2025 року, 13190,55 гривень за березень 2025 року, 45954,72 гривень за квітень 2025 року, 54106,09 гривень за травень 2025 року, 28670,55 гривень за червень 2025 року.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліменти за період з січня 2025 року по червень 2025 року (включно) дорівнює 165646,25 гривень. Станом на 01 жовтня 2025 року загальна заборгованість  ОСОБА_1 зі сплати аліменти складає 240796,08 гривень. 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 року,визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Щодо звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів, слід зазначити таке. 
Позивач наполягає, що в період січня-червня 2025 року він забезпечував повне утримання доньки  ОСОБА_3 . 
Так він здійснив грошові перекази  ОСОБА_4 : 14.01.2025 року 4000 гривень, 25.01.2025 року 5000 гривень, 07.02.2025 року 5000 гривень, 16.02.2025 року 1500 гривень, 22.02.2025 року 3500 гривень, 06.03.2025 року 5000 гривень, 21.03.2025 року 5000 гривень, 18.06.2025 року 5000 гривень.
Тобто загальна зафіксована сума перерахувань позивачем грошових коштів своїй матері дорівнює 34000 гривень.
При цьому, як було встановлено державним виконавцем, розмір аліментів за спірний період повинен становити 165646,25 гривень, що майже в п`ять (4,87) разів більше.
Оцінюючи цільове призначення перерахованих позивачем коштів, суд враховує пояснення  ОСОБА_4 в якості свідка, яка пояснила, що її син ОСОБА_1 щомісячно матеріально їй допомагає, і розмір наданих ним коштів не змінювався в залежності від проживання з нею онуки ОСОБА_3 .
Інформації про конкретний розмір грошових коштів, який було витрачено у спірний період позивачем та його матір`ю на утримання ОСОБА_3 , в ході судового розгляду не надавалось. 
Таким чином, використання перерахованих позивачем 34000 гривень в інтересах дитини ОСОБА_3 доведено не було.
Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Законодавець не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Як визнає відповідачка  ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_3 проживала з бабусею з 26 січня 2025 року по 02 травня 2025 року. 
Така обставина узгоджується і з інформацією про перетин державного кордону ОСОБА_2 , а також, з наданими нею міжнародними автобусними квитками на своє ім`я і ім`я  ОСОБА_3 , та відмітками у належному останній паспорті громадянина України для виїзду за кордон, що посвідчує спільний виїзд з України ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 02 травня 2025 року по 14 червня 2025 року. 
Розмір коштів, що був витрачений на харчування і проживання ОСОБА_3 з 26 січня 2025 року по 02 травня 2025 року встановлено не було.
Щодо утримання дитини, матеріальний аспект такого поняття включає у себе не лише харчування дитини, а й забезпечення інших матеріальних потреб, в тому числі забезпечення одягом, необхідними речами, засобами для навчання, зв`язком, речами, обумовленими особливостями розвитку, здоров`я, тощо.
Із наданих стороною відповідача доказів вбачається, що ОСОБА_2 не самоусунулась від виконання обов`язку по утриманню дитини, та в період з 26 січня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 поповнювала ОСОБА_3 рахунок мобільного телефону (для забезпечення в онлайн-режимі приймати участь у навчанні), надавала дитині (переказувала на картку) кишенькові кошти, оплатила 28 березня 2025 року 2460 гривень (здійснила переказ грошових коштів) на придбання дитині окулярів за призначенням лікаря. 
Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що всі інші витрати, окрім харчування, несла мати дитини.
При цьому слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а розпоряджається ними, за ч.2 ст. 179 СК України, той з батьків на ім`я якого виплачуються аліменти, виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Враховуючи викладені обставини, право дитини позивача на належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, з урахуванням фінансових спроможностей позивача, виходячи з найкращих інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами відсутні, і в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити.
Щодо другої вимоги позовної заяви, – про скасування заборгованості по виконавчому провадженні ВП №78611655 за період з 25 січня 2025 року по 16 червня 2025 року, слід зазначити таке. 
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.
Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц, від 06.04.2021 року у справі № 925/642/19). 
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 року у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20).
При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Положення частини 2 статті 197СК України, на яку посилається сторона позивача, передбачають лише можливість повного або часткового звільнити від сплати заборгованості за аліментами, однак не «скасування заборгованості по виконавчому провадженні». Не передбачений відповідний механізм і Законом України «Про виконавче провадження». 
За таких обставин, у задоволенні цієї частини позову також необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, –

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа Хортицький відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 35037233, адреса: м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, буд.48а), про звільнення від сплати аліментів, скасування заборгованості у виконавчому провадженні.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Д.С. Бредун