П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5041/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л. Дата і місце ухвалення: 09.03.2026р., м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:
визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування заниженої календарної, пільгової та загальної вислуги років військової служби станом на 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 обчислити календарну, пільгову та загальну вислугу років військової служби станом на 25.02.2025р. згідно пунктів 2-1, 3 та 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» із зарахуванням на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану, в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплатою грошового забезпечення з надбавкою у розмірі 45 відсотків від військового звання і посадового окладу за вислугу років та грошового забезпечення з надбавкою у розмірі 50 відсотків від військового звання і посадового окладу за вислугу років за період з 01.01.2024р. по 25.02.2025р. в сумі 4174 грн.;
визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 заниженого розміру додаткової винагороди за періоди з 01.12.2024р. по 26.12.2024р., з 13.01.2025р. по 31.01.2025р. та з 01.02.2025р. по 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між виплатою додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. та 30000 грн. за періоди з 01.12.2024р. по 26.12.2024р., з 13.01.2025р. по 31.01.2025р. та з 01.02.2025р. по 25.02.2025р. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення в сумі 33127,23 грн.;
визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки у розмірі 10 відсотків від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 10 відсотків від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р. в сумі 12579 грн.;
визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 заниженого розміру грошової компенсації за невикористаний ОСОБА_1 кожен день основної та додаткової відпусток в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою грошовою компенсацією без врахування 3,3 календарних дня за невикористаний кожен день основної і додаткової відпусток та грошової компенсації з врахуванням 3,3 календарних дня за невикористаний ОСОБА_1 кожен день основної і додаткової відпусток в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р. в сумі 348557 грн.;
визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 заниженого розміру грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою грошовою допомогою в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, без врахуванням надбавки у розмірі 10 відсотків до посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», та без врахування надбавки за вислугу років на військовій службі у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, за кожний повний календарний місяць та нарахованою грошовою допомогою в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, з врахуванням надбавки у розмірі 10 відсотків до посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», та врахуванням надбавки за вислугу років на військовій службі у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, за кожний повний календарний місяць в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р. в сумі 1181,77 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р. він проходив військову службу на різних посадах у військовій частині НОМЕР_2 , яка входить в штатну структуру військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 25.02.2025р. №66 позивача було звільнено з військової служби за призовом під час мобілізації у відставку за віком згідно підпункту «а» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач стверджував, що при його звільненні у відставку відповідачем невірно розраховано вислугу років, компенсацію за невикористану відпустку та грошову допомогу при звільненні. Також, протиправно не виплачено в повному обсязі додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за грудень 2024 року - лютий 2025 року; відповідач безпідставно не здійснив нарахування надбавки за доступ до державної таємниці під час проходження ОСОБА_1 військової служби. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо визначення розміру календарної, пільгової та загальної вислуги років військової служби позивача без врахування Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в частині зарахування на пільгових умовах одного місяця служби за три місяці часу, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану в період з 25 лютого 2022 року по 25.02.2025 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 обчислити календарну, пільгову та загальну вислугу років військової служби станом на 25.02.2025р. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» із зарахуванням на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану в період з 25 лютого 2022 року по 25.02.2025 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з визначенням надбавки за вислугу років в розмірі 50 відсотків від військового звання і посадового окладу за період з 01.01.2024р. по 25.02.2025р. з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі ОСОБА_1 у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, а саме: за 4 дні грудня 2024 року, за 7 днів січня 2025 року, за 3 дні лютого 2025 року. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі ОСОБА_1 у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, а саме: за 4 дні грудня 2024 року, за 7 днів січня 2025 року, за 3 дні лютого 2025 року, з урахуванням раніше виплаченої додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць.
Визнано протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 розміру грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць в період з 25.02.2022р. по 25.02.2025р. без врахування надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу і окладу за військовим званням. 
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення з врахування надбавки за вислугу років на військовій службі у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, за кожний повний календарний місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу надбавки у розмірі 10% від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р., та зобов`язання нарахувати та виплатити відповідну надбавку, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення у відповідній частині, з ухвалення в цій частині по справі нового судового рішення – про задоволення його позову. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року ОСОБА_1 просить залишити без змін.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору у відповідній частині судом першої інстанції залишено поза увагою, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.12.2022р. №288 позивач отримав доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», та виконував службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до його функціональних обов`язків. Відповідний доступ ОСОБА_1 було припинено наказом командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 25.02.2025р. №66. Згідно довідки військової частини надбавка у розмірі 10% від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», позивачу була виплачена лише за сім місяців, в той як період з 01.12.2022р. по 25.02.2025р. складає 27 місяців. Відповідач не надав до суду документів, які б регламентували процес позбавлення ОСОБА_1 доступу до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що положеннями пункту 4 розділу XI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, чітко визначено, що виплата військовослужбовцям надбавки припиняється із дня, наступного за днем: звільнення від виконання обов`язків за посадою чи вступу до тимчасового виконання обов`язків за посадою, за якою виплату надбавки не встановлено; припинення доступу до матеріальних носіїв секретної інформації; закінчення науково-дослідних і науково-конструкторських робіт. Існування обставин, визначених вказаною нормою, військовою частиною НОМЕР_1 у встановленому порядку не доведено. 
Військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 , в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення у відповідній частині з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач станом на 31.12.2023р. набув вислугу, що перевищує 25 років, наслідком чого, відповідно до п. 1 розділу IV Порядку №260, мав би стати перерахунок надбавки за вислугу років з 45% до 50%. Судом не враховано, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2025р. №66, відповідачем на момент звільнення позивача з військової служби було розраховано йому як календарну, так і пільгову вислугу років військової служби, яка склала 5 років 8 місяців 23 дні. Отже, твердження позивача про не нарахування йому пільгової вислуги років військової служби за період безпосередньої участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, під час перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час дії воєнного стану, є безпідставними. Виходячи із зазначеного, безпідставними є вимоги позивача в частині зобов`язання виплатити різницю між виплатою йому грошового забезпечення з надбавкою у розмірі 45 відсотків від військового звання i посадового окладу за вислугу років та грошового забезпечення з надбавкою у розмірі 50 відсотків від військового звання i посадового окладу за вислугу років за період з 01 січня 2024 року по 25 січня 2025 року у сумі 4174 грн., а також його вимоги про зобов`язання відповідача виплатити йому різницю між виплаченою грошовою компенсацією без врахування 3,3 календарних днів за невикористані ним дні основної і додаткової відпусток та грошової компенсації з врахуванням 3,3 календарних днів за невикористані ним дні основної і додаткової відпусток у період з 25 лютого 2022 року по 25 лютого 2025 року у сумі 348 557 грн.
Також, апелянт посилається на те, що у період з 01 грудня 2024 року по 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 брав участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких передбачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконання таких бойових (спеціальних) завдань лише 22 дні, а 4 дні – у виконанні завдань, за виконання яких законом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконання таких завдань. При цьому, з суми нарахованої додаткової винагороди, за виконання завдань, за які законом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконанні таких завдань, згідно чинного законодавства, утримано військовій збір у розмірі 1,5 відсотка. Так само, у період з 13 січня 2025 року по 31 січня 2025 року він брав участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких передбачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконанні таких бойових (спеціальних) завдань, лише 12 днів, а 7 днів – у виконанні завдань, за виконання яких законом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконанні таких завдань; у період з 01 лютого 2025 року по 25 лютого 2025 року він брав участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких передбачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконанні таких бойових (спеціальних) завдань, лише 22 дні, а 3 дні – у виконанні завдань, за виконання яких законом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконанні таких завдань.
Посилається апелянт і на необґрунтованість висновків суду про непредставлення відповідачем документів щодо права позивача на додаткову винагороду. Зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку від 30.01.2026р. за №1451/03/2184, яка містить посилання на журнали бойових дій, як на підставу для внесення до довідки відповідної інформації. У вказаній довідці вказані вичерпні строки безпосередньої участі позивача в бойових діях та, відповідно, права на отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі з розрахунку 100 тис. грн. на місяць. Вимога суду на представлення інших документів щодо не нарахування відповідачеві додаткової винагороди має не конкретний характер.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №20 від 25.02.2022р. позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2025р. №66 позивача було звільнено з військової служби за призовом під час мобілізації у відставку за віком згідно підпункту «а» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У вказаному наказі зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 становить: 
календарна – 19 років 02 місяці 13 днів, 
пільгова – 05 років 08 місяців 23 дні, 
загальна – 24 роки 11 місяців 06 днів. 
Наказом №66 від 20.02.2025р. передбачено виплату компенсації за невикористані дні відпустки : щорічної за 2022 рік (33 доби), за 2023 рік (13 діб), за 2024 рік (15 діб), за 2025 рік (30 діб); додаткової - 14 днів за кожен рік з 2022 по 2025 рік.
Крім того, визначено виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше 25 відсотків місячного грошового забезпечення. 
ОСОБА_1 , не погоджуючись з розрахунком вислуги років, компенсації за невикористані дні відпустки, грошової допомоги, а також із бездіяльністю військової частини щодо виплати за період служби надбавки до посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», додаткової винагороди за період грудень 2024 року - лютий 2025 року, звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , серед іншого, дійшов висновку, що розрахунок вислуги років, проведений військовою частиною НОМЕР_1 , не відповідає вимогам Постанови №393, оскільки у період проходження служби по мобілізації позивач брав участь у бойових діях, що дає підстави для пільгового розрахунку вислуги: один місяць служби за три місяці. А відтак, за висновками суду, вислуга років ОСОБА_1 станом на 01.01.2024р. становила більше 25 років, що дає право на надбавку за вислугу років за період з 01.01.2024р. 50% від посадового окладу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 1 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.
Згідно пункту 2 розділу IV Порядку №260 вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України від 25.03.1992р. №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до п.3 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:
- зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб»;
- проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі - кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);
- проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.
Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
В свою чергу, згідно п.п. «а» п. 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, в редакції, що діяла до внесення змін Постановою КМ України від 27.12 2024р. №1508, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, а саме один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих; час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988 року; час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2024р. №1508 до Порядку №393 внесені зміни, пункт 3 викладено в такій редакції:
« 3. До вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зараховується на пільгових умовах: особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану».
Крім того, Порядок №393 доповнено пунктом 4-1 такого змісту:
«Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, яким відповідно до пункту 3 цієї постанови в редакції, що діяла до 17 травня 2024 р. включно, зарахування періодів служби було передбачено на пільгових умовах для визначення розміру пенсії, під час призначення пенсії за вислугу років такі періоди зараховуються до вислуги років відповідно до законодавства, що діяло до 17 травня 2024 р. включно, для визначення розміру пенсії. Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану з 24 лютого 2022 р. до 3 травня 2024 р. включно.
Установити, що особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, період участі у бойових діях під час воєнного стану з 4 травня 2024 р. до 17 травня 2024 р. включно, а також час проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у зазначений період, зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії - один місяць служби за три місяці».
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 зазначає, що судом не враховано, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2025р. №66, відповідачем на момент звільнення позивача з військової служби було розраховано йому як календарну, так і пільгову вислугу років військової служби, яка склала 5 років 8 місяців 23 дні. Отже, твердження позивача про не нарахування йому пільгової вислуги років військової служби за період безпосередньої участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, під час перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час дії воєнного стану, є безпідставними.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки відповідно до витягу з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №244 о\с від 22.04.2015р. на день звільнення зі служби станом на 24.04.2015р. вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становила 16 років 04 місяці 13 днів, у пільговому обчисленні становила 21 рік 05 місяців 13 днів.
З вказаного слідує, що станом на 24.04.2015р. у позивача вже була пільгова вислуга років більше 5 років. 
При цьому, в період з дати призову на військову службу під час мобілізації (25.02.2022р.) по день звільнення з військової служби за віком (25.02.2025р.) позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військові частини НОМЕР_1 від 30.01.2026р. №1451/03.
Досліджуючи зазначену вище довідку військові частини НОМЕР_1 №1451/03 від 30.01.2026р., а також довідку про нараховане і виплачене позивачу грошове забезпечення, суд встановив, що дійсно в період, зокрема, з 25.02.2022р. по 31.12.2023р., позивач брав участь у бойових діях, за що відповідачем нараховано і виплачено позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
Виплата такої винагороди, пов`язаної з безпосередньою участю бойових діях, свідчить про участь ОСОБА_1 в бойових діях в березні 2022 року 22 дні, квітні, травні, червні, вересні, жовтні листопаді, грудні 2022 року, лютому, травні , вересні 2023 року по 21 дню, березні, квітні, липні, серпні 2023 року по 31 дню, червні, листопаді 2023 року по 30 днів тощо.
З огляду на те, що участь у бойових діях у воєнний час дає підстави для пільгового розрахунку вислуги (один місяць служби за три місяці), тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач станом на 31.12.2023р. набув вислугу, що перевищує 25 років.
Натомість, довідкою про нараховане і виплачене позивачу грошове забезпечення підтверджується, що в період 25.02.2022р. по 25.02.2025р. розмір надбавки ОСОБА_1 за вислугу років становив 45% від посадового окладу, тобто виходячи з вислуги від 20 до 25 років, а не 50%, виходячи з вислуги понад 25 років. 
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок вислуги років, проведений військовою частиною НОМЕР_1 , не відповідає вимогам Постанови №393, а тому вислуга років ОСОБА_1 має бути перерахована та, як наслідок, підлягає перерахунку виплачена позивачу надбавка на вислугу років за період з 01.01.2024р., виходячи з розміру такої надбавки 50% від посадового окладу.
Статтею 15 Закону №2011-XII передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Так, ч.2 цієї статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема за віком.
Абзацом 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460 (далі - Порядок №460). 
Відповідно до пункту 1 Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Пунктом Порядку №460 передбачено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №66 від 20.02.2025р. передбачено виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні залежить від місячного грошового забезпечення військовослужбовця, який звільняється зі служби. 
А відтак, не правильний розрахунок військовою частиною надбавки за вислугу років безпосередньо має вплив на розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні. За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим зобов`язання судом першої інстанції військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення з врахування надбавки за вислугу років на військовій службі у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, за кожний повний календарний місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.
При вирішенні спору колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині правомірності визначення військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні відпустки, не оскаржено сторонами в апеляційному порядку, у зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає правову оцінку висновкам суду першої інстанції у відповідній частині. 
Оскаржуваним рішенням Миколаївський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, а саме: за 4 дні грудня 2024 року, за 7 днів січня 2025 року та за 3 дні лютого 2025 року. Відповідно, суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за відповідні дні у збільшеному розмірі, з урахуванням раніше виплаченої додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Пунктом п.1 Постанови №168 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до п.2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Телеграмою від 07.03.2022р. №248/1217 Міністр оборони України довів до відома, зокрема, командирів (начальників) військових частин, вимогу щодо виплати військовослужбовцям Збройних Сил України за періоди безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України, додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у розрахунку на місяць (пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Абзацом третім пункту 3 цієї телеграми наказано здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.
Телеграмою Міністра оборони України від 18.04.2022р. №248/1529 пункт 4 телеграми від 25.03.2022р. №248/1298 і додаток №1 до неї викладено в новій редакції та, зокрема, деталізовано, що в підставах про видання довідки (додаток №1) необхідно обов`язково зазначати документи, визначені абзацами третім або четвертим та абзацом п`ятим пункту 3 телеграми від 25.03.2022р. №248/1298.
23.06.2022р. Міністр оборони України видав окреме доручення №912/з/29, яке підлягало застосуванню з 01.06.2022р., тоді як попередні телеграми Міністра оборони України наказано вважати такими, що з 01.06.2022 не застосовуються (пункти 13, 14 окремого доручення).
У пункті 1 вказаного Окремого доручення розширено перелік бойових завдань і заходів, які підпадають під поняття «безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів».
Водночас, визначений в абзацах третьому і четвертому пункту 3 окремого доручення перелік документів, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців, у тому числі відряджених, у бойових діях або заходах, залишився таким самим, як у телеграмі Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.
Отже, якщо в першій телеграмі Міністра оборони України від 07.03.2022р. №248/1217 перелік документів, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, був визначений альтернативно й передбачав можливість використання з цієї метою насамперед таких документів як бойовий наказ (бойове розпорядження), наказ (по стройовій частині) і журнал бойових дій, а рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань - в разі його наявності, то в наступних розпорядчих документах Міністра оборони України, починаючи з 25 березня 2022 року, перелік відповідних документів визначений імперативно та має обов`язково включати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад) та рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.
На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 25.01.2024р. №560/1216/23.
Як вже зазначалося колегією суддів, в матеріалах справи наявна довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, видана позивачу військовою частиною НОМЕР_3 від 30.01.2026р. №1451/03/2184, згідно якої ОСОБА_1 в період з 18.07.2024р. по 26.12.2024р., з 13.01.2025р. по 25.02.2025р. брав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Довідкою про нараховане грошове забезпечення підтверджується, що за грудень 2024 року позивачу нараховано додаткову винагороду, виходячи із 100000,00 грн. на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, в сумі 70967,74 грн., за січень 2025 року в сумі 38709,68 грн., за лютий 2025 року в розмірі 78571,43 грн. 
Також, позивачу нараховано додаткову винагороду, виходячи з 30000,00 грн. на місяць 3870,00 грн. за грудень 2024 року, 6774,19 грн. за січень 2025 року, в сумі 3214, 29 грн. за лютий 2025 року.
Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 стверджує, що в період з 01 грудня 2024 року по 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 брав участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких передбачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконання таких бойових (спеціальних) завдань, лише 22 дні, а 4 дні у виконанні завдань, за виконання яких законом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на місяць пропорційно дням участі у виконання таких завдань; в січні 2025 року - 12 днів і 7 днів відповідно, у лютому 2025 року - 22 дні і 3 дні відповідно.
В свою чергу, позивач, в підтвердження свого права на отримання додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн. на місяць, посилається на довідку про безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Колегія суддів враховує, що довідка військової частини НОМЕР_1 №1451/03/2184 від 30.01.2026р. містить посилання на журнали бойових дій, як на підставу для внесення до довідки відповідної інформації.
Натомість, військовою частиною НОМЕР_1 , як суб`єктом владних повноважень, на якого часиною другою статті 72 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності його рішень, дій чи бездіяльності, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано належних доказів в підтвердження виконання позивачем у спірні дні грудня 2024 року (4 дні), січня-лютого 2025 року (7 та 3 дні відповідно) завдань, за які не передбачено виплату грошової винагороди у збільшеному розмірі. Відповідачем не розмежовано з наданням відповідного документального підтвердження, що в грудні 2024 року ОСОБА_1 22 дні виконував завдання, за які передбачено Постановою №168 виплату грошової винагороди у збільшеному розмірі, а 4 дні – з розрахунку 30 тис. грн. Аналогічно, що стосується січня-лютого 2025 року. 
При цьому, як вже зазначалося, у довідці військової частини НОМЕР_3 від 30.01.2026р. №1451/03/2184 зазначено, що ОСОБА_1 в період з 18.07.2024р. по 26.12.2024р., з 13.01.2025р. по 25.02.2025р. брав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині зобов`язання військову частину здійснити перерахунок і виплату на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, а саме: за 4 дні грудня 2024 року, за 7 днів січня 2025 року, за 3 дні лютого 2025 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 .
При зверненні з даним позовом до суду позивач, серед іншого, просив визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати на його користь надбавки у розмірі 10% від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову у відповідній частині, виходив з того, що за місяці, в яких ОСОБА_1 здійснював роботу із документами з грифом «таємно», за відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 , йому було виплачено відповідну надбавку всього на суму 2842,10 грн., зокрема: за грудень 2022 року у розмірі 176,74 грн., за січень 2023 року у розмірі 507 грн., за лютий 2023 року у розмірі 507 грн., за березень 2023 року у розмірі 507 грн., за жовтень 2023 року у розмірі 470,20 грн., за листопад 2023 року у розмірі 465 грн. та за січень 2024 року у розмірі 208,94 грн. Факт роботи ОСОБА_2 в умовах режимних обмежень в інші періоди, за які надбавка не нарахована, матеріалами справи не підтверджено.
Саме у вказаній частині рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в апеляційному порядку. 
Позивач стверджує, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.12.2022р. №288 позивач отримав доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», та виконував службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до його функціональних обов`язків. Відповідний доступ ОСОБА_1 було припинено наказом командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 25.02.2025р. №66. Згідно довідки військової частини надбавка у розмірі 10% від посадового окладу за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», позивачу була виплачена лише за сім місяців, в той як період з 01.12.2022р. по 25.02.2025р. складає 27 місяців. Відповідач не надав до суду документів, які б регламентували процес позбавлення ОСОБА_1 доступу до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», в період з 14.12.2022р. по 25.02.2025р.
Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року №414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення №414).
У п.1 Положення №414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).
Згідно п.2 Положення №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.
Відповідно до п.5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.
Згідно п.6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.
Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю. 
Питання виплати надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, врегульовано розділом Х Порядку №260, пунктами 1 та 2 якого передбачено, що військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.
Розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців режимно-секретних органів), які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється у відсотках до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Згідно п.3 розділу Х Порядку №260 для виплати надбавки військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, командир військової частини щорічно станом на 01 січня визначає наказом розмір надбавки відповідно до номенклатури посад військовослужбовців і працівників, зайняття яких потребує оформлення допуску до державної таємниці, за погодженням з режимно-секретним органом.
Розмір надбавки для командира військової частини визначається наказом вищого командира за підпорядкованістю.
Пунктом 4 розділу Х Порядку №260 передбачено, що надбавка військовослужбовцям, які працюють в умовах режимних обмежень, виплачується із дня вступу до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня отримання допуску до державної таємниці за номенклатурою посад та дня підписання наказу про призначення, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені.
Виплата військовослужбовцям надбавки припиняється із дня, наступного за днем:
звільнення від виконання обов`язків за посадою чи вступу до тимчасового виконання обов`язків за посадою, за якою виплату надбавки не встановлено;
припинення доступу до матеріальних носіїв секретної інформації;
закінчення науково-дослідних і науково-конструкторських робіт.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці, дана особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, що відповідно до ст.22 Закону України «Про державну таємницю» залежить від ступеня секретності.
Відсутність у відповідної особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків, це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» виникає право на отримання компенсації.
За змістом п.2 Положення №414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск.
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають положення Закону України «Про державну таємницю» та прийняте урядом на його виконання Положення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці, а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Таким чином, наявність у ОСОБА_1 допуску та доступу до державної таємниці не є безумовною підставою для встановлення надбавки за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно», та не підтверджує факт постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.
Позивач помилково ототожнює сам факт допуску до роботи в умовах режимних обмежень із постійною роботою з відомостями (документами), що становлять відповідну державну таємницю. Відсутність фактів такої системної роботи позивача з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації та приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці виключає право позивача на таку надбавку до грошового забезпечення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що військовою частиною НОМЕР_1 не порушено право ОСОБА_1 на отримання надбавки за доступ до державної таємниці, яка має ступінь секретності «таємно».
Доводи апеляційної скарги позивача щодо протилежного ґрунтуються на не правильному тлумаченні ним норм матеріального права.
Таким чином, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук