КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року м. Київ справа №640/19997/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №344443 від 04.10.2022 року, №344495 від 18.10.2022 року, №344496 від 18.10.2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду у Київській області.
Позивач, звертаючись до суду із даним адміністративним позовом, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті №344443 від 04.10.2022 року, №344495 від 18.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року про застосування адміністративно-господарських штрафів є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені за відсутності передбачених законом підстав. Позивач зазначає, що під час проведення рейдових перевірок відповідачем було неправильно встановлено особу автомобільного перевізника, а також безпідставно зроблено висновок про відсутність документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вказує, що транспортні засоби марки MERSEDES-BENZ 711D, державні номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , хоча й належать йому на праві власності, однак на момент проведення перевірок використовувались ФОП ОСОБА_2 на підставі договорів оренди транспортних засобів від 02.01.2022 року. При цьому саме ФОП ОСОБА_2 , за твердженням позивача, була автомобільним перевізником на автобусному маршруті №2 «Залізничний вокзал – Лікарня» в м. Миронівка, оскільки мала відповідну ліцензію на внутрішні перевезення автобусами, укладений із Миронівською міською радою договір №8 від 10.07.2015 року на перевезення пасажирів, а також погоджений у встановленому порядку паспорт автобусного маршруту. У зв`язку із цим позивач наголошує, що він не є належним суб`єктом відповідальності за постановами №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року, оскільки фактично не здійснював перевезення пасажирів за маршрутом №2, а тому не може вважатися автомобільним перевізником у розумінні статей 1 та 29 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також позивач зазначає, що навіть щодо маршруту №1 «Залізничний вокзал – РТП» в м. Миронівка, де перевізником був безпосередньо ФОП ОСОБА_1 , відповідачем помилково встановлено відсутність у водія схеми маршруту та розкладу руху. Позивач стверджує, що відповідний паспорт маршруту, який містив схему маршруту, розклад руху та інші необхідні документи, був наявний у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки, а тому висновки відповідача про порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем при винесенні спірних постанов не було забезпечено всебічного та повного з`ясування обставин справи, а висновки про наявність порушень ґрунтуються виключно на актах перевірки без належного дослідження документів та фактичного статусу особи, яка здійснювала перевезення. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Головань О.В.) від 07.12.2022 року залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк у десять днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання ухвали суду від 07.12.2022 року позивачем подано до суду власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову та зазначає, що спірні постанови винесені у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, а також Порядком зупинення транспортного засобу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013 року. Відповідач вказує, що 07.09.2022 року та 13.09.2022 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області були проведені рейдові перевірки транспортних засобів марки MERSEDES-BENZ, державні номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , під час яких встановлено, що водії здійснювали регулярні пасажирські перевезення за маршрутом №2 «Залізничний вокзал – Лікарня» та маршрутом №1 «Залізничний вокзал – РТП» без наявності на момент перевірки схеми маршруту та розкладу руху, що є порушенням статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач наголошує, що під час перевірок саме позивач був ідентифікований як автомобільний перевізник, оскільки транспортні засоби використовувались на підставі тимчасових реєстраційних талонів, виданих на ім`я ОСОБА_1 , а у подорожніх листах містились його печатки. Крім того, договори оренди транспортних засобів та документи ФОП ОСОБА_2 не були надані посадовим особам Укртрансбезпеки під час проведення перевірки та не подавались на розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
07.09.2022 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті, на підставі направлення на перевірку №000364 від 01.09.2022 року, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ 711D, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення регулярних пасажирських перевезень за автобусним маршрутом №2 «Залізничний вокзал – Лікарня» у м. Миронівка. 
За результатами перевірки складено акт №346001 від 07.09.2022 року, у якому зафіксовано відсутність у водія схеми маршруту та розкладу руху. 
13.09.2022 року посадовими особами відповідача проведено ще дві рейдові перевірки транспортних засобів марки MERSEDES-BENZ 711D, державні номерні знаки НОМЕР_2 та 013-65 КМ, за результатами яких складено акти №346003 та №346002 від 13.09.2022 року. В актах зазначено, що під час здійснення регулярних пасажирських перевезень за маршрутами №2 «Залізничний вокзал – Лікарня» та №1 «Залізничний вокзал – РТП» у водіїв були відсутні схема маршруту та розклад руху, чим, на думку відповідача, порушено вимоги статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
На підставі вказаних актів начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області винесено постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів: №344443 від 04.10.2022 року, №344495 від 18.10.2022 року тп №344496 від 18.10.2022 року, якими до позивача застосовано адміністративно-господарські штрафи у розмірі 17 000 грн за кожне порушення на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Не погоджуючись із вказаними постановами та вважаючи, що вони винесені за відсутності правових підстав, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник — фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами.
Паспорт маршруту — документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.
Розклад руху — сукупність графіків руху автобусів за маршрутом.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) — перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху у будь-який час з урахуванням інфраструктури, що використовується суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Частиною першою статті 29 Закону №2344-III визначено, що автомобільними перевізниками та автомобільними самозайнятими перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Відповідно до статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема:
виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезень;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії та пасажири повинні мати і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документами для регулярних пасажирських перевезень є:
для автомобільного перевізника — ліцензія, договір із органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах та інші документи, передбачені законодавством;
для водія автобуса — посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду та інші документи, передбачені законодавством.
Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.
Відповідно до частин сімнадцятої та вісімнадцятої статті 6 Закону №2344-III рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт здійснюються посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до якого Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті.
Процедуру здійснення державного контролю на автомобільному транспорті визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 3 Порядку №1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека та її територіальні органи.
Відповідно до пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Пунктом 14 Порядку №1567 встановлено, що рейдові перевірки можуть проводитись у будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, місцях стоянки транспортних засобів та інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:
наявність документів, визначених статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»;
додержання водієм автобуса затвердженого маршруту та розкладу руху;
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та інших нормативно-правових актів.
Пунктом 20 Порядку №1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення зазначаються в акті з посиланням на порушену норму законодавства.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення порушення посадовими особами складається акт перевірки за встановленою формою.
Згідно з пунктами 25–27 Порядку №1567 справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядається органом державного контролю не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Про час та місце розгляду справи суб`єкт господарювання повідомляється під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи справа може бути розглянута без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оцінюючи спірні правовідносини по суті, суд виходить із того, що визначальним для правильного вирішення даної справи є встановлення хто саме був автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III на момент проведення рейдових перевірок, чи були відсутні передбачені законом документи саме на момент проведення перевірки та чи доведено відповідачем наявність усіх складових правопорушення, необхідних для застосування адміністративно-господарського штрафу.
Щодо постанов №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року суд зазначає таке.
Як вбачається із матеріалів справи, вказані постанови були прийняті на підставі актів перевірки №346001 від 07.09.2022 року та №346003 від 13.09.2022 року, складених за результатами рейдових перевірок транспортних засобів MERSEDES-BENZ 711D, державні номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , під час здійснення регулярних пасажирських перевезень за маршрутом №2 «Залізничний вокзал – Лікарня» у м. Миронівка.
Підставою для застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів відповідач визначив відсутність у водіїв на момент проведення перевірки схеми маршруту та розкладу руху, а також те, що саме ОСОБА_1 , на думку відповідача, був автомобільним перевізником.
Разом із тим суд не може погодитися із такими висновками відповідача з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на комерційній основі або за власний кошт.
Таким чином, визначальним є не сам факт володіння транспортним засобом, а фактичне здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 року у справі №240/22448/20, у якій суд зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується саме до автомобільного перевізника, а не автоматично до власника транспортного засобу.
Крім того, у постанові від 21.12.2023 року у справі №280/2150/23 Верховний Суд звернув увагу, що сама лише наявність реєстраційних документів на транспортний засіб не є достатньою підставою для висновку про те, що саме власник транспортного засобу є автомобільним перевізником, а контролюючий орган повинен встановити фактичного перевізника, який здійснює господарську діяльність з перевезення пасажирів.
Судом установлено, що позивачем до матеріалів справи надано: договори оренди транспортних засобів від 02.01.2022 року, ліцензію ФОП ОСОБА_2 на внутрішні перевезення автобусами, договір №8 від 10.07.2015 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та Миронівською міською радою щодо здійснення перевезень за маршрутом №2, паспорт автобусного маршруту №2 «Залізничний вокзал – Лікарня».
Наведені документи у своїй сукупності підтверджують, що саме ФОП ОСОБА_2 фактично здійснювала перевезення пасажирів за маршрутом №2 та виступала автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
При цьому суд враховує, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що саме позивач здійснював організацію перевезень, укладав договори на перевезення пасажирів, забезпечував функціонування маршруту чи виступав перевізником у відносинах із органом місцевого самоврядування.
Посилання відповідача на те, що у подорожніх листах містились печатки ОСОБА_1 , а транспортні засоби використовувались на підставі тимчасових реєстраційних талонів, суд оцінює критично, оскільки такі обставини самі по собі не спростовують наданих позивачем доказів фактичного здійснення перевезень іншим суб`єктом господарювання.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.10.2023 року у справі №640/27759/21, відповідно до якої документи, подані особою лише на стадії судового розгляду та не надані контролюючому органу під час проведення перевірки, підлягають критичній оцінці.
Разом із тим Верховний Суд у вказаній постанові не виключив можливості підтвердження належності автомобільного перевізника іншими належними та допустимими доказами у межах судового розгляду.
У даному випадку надані позивачем договори оренди транспортних засобів, ліцензія, договір маршруту та паспорт маршруту є взаємопов`язаними доказами, які узгоджуються між собою та підтверджують фактичне здійснення перевезень ФОП ОСОБА_2 .
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме ОСОБА_1 був автомобільним перевізником за маршрутами, які стали підставою для винесення постанов №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанови №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року прийняті щодо неналежного суб`єкта відповідальності, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо постанови №344495 від 18.10.2022 року суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що перевезення за маршрутом №1 «Залізничний вокзал – РТП» безпосередньо здійснювались ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується наданими самим позивачем доказами, зокрема, ліцензією на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, договором із Миронівською міською радою №6 від 10.07.2015 року та паспортом маршруту №1.
Таким чином, саме позивач був автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» та є належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Як вбачається з акту перевірки №346002 від 13.09.2022 року, під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено відсутність у водія схеми маршруту та розкладу руху.
Суд враховує, що акт перевірки є офіційним документом, складеним уповноваженими особами в межах наданих законом повноважень, та користується презумпцією достовірності до моменту його належного спростування.
Посилання позивача на те, що схема маршруту та розклад руху фактично були наявні у водія, суд оцінює критично, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.
Надані позивачем копії паспорта маршруту та інших документів підтверджують лише факт існування відповідної документації у перевізника, однак не спростовують встановлених під час перевірки обставин щодо їх відсутності саме у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки.
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.10.2023 року у справі №640/27759/21, відповідно до якої документи, які не були пред`явлені контролюючому органу під час проведення перевірки, а подані лише на стадії судового розгляду, повинні оцінюватись критично з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.
Суд також враховує, що позивачем не надано жодних безпосередніх доказів на підтвердження того, що схема маршруту та розклад руху були фактично пред`явлені посадовим особам відповідача під час проведення перевірки, зокрема, пояснень водія, відеозаписів чи інших доказів, які б спростовували зміст акту перевірки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що факт порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» при здійсненні перевезень за маршрутом №1 підтверджується матеріалами справи.
Відтак постанова №344495 від 18.10.2022 року прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому підстави для її скасування відсутні.
Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо протиправності постанов №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року, оскільки відповідачем не доведено, що саме позивач був автомобільним перевізником при здійсненні перевезень за маршрутом №2 «Залізничний вокзал – Лікарня».
Водночас доводи позивача щодо протиправності постанови №344495 від 18.10.2022 року свого підтвердження не знайшли, оскільки позивач був належним автомобільним перевізником за маршрутом №1, а факт відсутності у водія на момент перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», підтверджується матеріалами справи та належними доказами не спростований.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не змінюють.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 139 КАС України.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн згідно квитанції №17 від 24.10.2022 року.
Оскільки із трьох заявлених позовних вимог суд задовольняє дві, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1654,00 грн.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, – задовольнити частково;
Визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №344443 від 04.10.2022 року та №344496 від 18.10.2022 року Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду у Київській області;
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1654,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.