Справа № 161/8466/26 
Провадження № 2-а/161/146/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання – Хилько О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
20.04.2026 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.02.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова № 27/2в про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що вона, як керівник ТОВ «СПКМ-13», не подала до 20.12.2025 року інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їхній технічний стан, а також громадян, які працюють на них. Вважає оскаржувану постанову протиправною, такою, такою, що прийнята без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення. З цих підстав, просить суд її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
01.06.2026 року від представника відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що оскаржувану постанову винесено відповідності до вимог законодавства, із належним встановленням віх фактичних обставин справи. Вказує, що позивач не виконала вимог чинного законодавства в частині вчасного подання відомостей до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідачем правомірно було притягнуто останню до адміністративної відповідальності.
Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Суд зауважує, що вказаний перелік порядків, за якими здійснюється судочинство в адміністративних справах, є вичерпним.
Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, які визначені у ст.ст. 268, 269, 271, 286 КАС України. В свою чергу вищенаведені положення КАС України не містять у собі заборони або обмежень на застосування правил, передбачених для спрощеного позовного провадження у ч. 5 ст. 262 КАС України, а саме щодо можливості розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Вивчивши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 16.02.2026 року в особистій присутності ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (примірник протоколу вручено під особистий підпис позивача, про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлена).
23.02.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова № 27/2в про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.
З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 , як керівник ТОВ «СПКМ-13» не подала до 20.12.2025 року інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їхній технічний стан, а також громадян, які працюють на них, чим порушила вимоги ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затверджений Постановою КМУ № 1921 від 28.12.2000 року.
Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Відповідно до п. 15 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року № 1921, керівники підприємств, установ та організацій подають територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки щороку до 20 червня та 20 грудня інформацію про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, за формою згідно з додатком 1.
Суд зазначає, що кінцевою датою для подання керівниками підприємств, установ та організацій до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях на таких транспортних засобах і техніці, є 20 грудня та 20 червня.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в України», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан, який продовжувався відповідними Указами Президента України та триває на момент розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є керівником ТОВ «СПКМ-13».
Відповідно до п. 8 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.
Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).
У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.
Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
Письмової інформації про наявність транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, а також про громадян, які працюють на підприємстві на таких транспортних засобах і техніці у строк до 20.12.2025 позивач відповідачу не подала, а тому зазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є законною та обґрунтованою.
Суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що станом на момент подачі відповідного звіту до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТОВ «СПКМ-13» не мало у власності або користуванні транспортних засобів, техніки чи іншого майна, а також не мало найманих працівників та фактично не здійснювало господарської діяльності, що на думку позивача виключало необхідність подачі до територіального центру комплектування та соціальної підтримки вказаного звіту, оскільки відсутність на підприємстві транспортних засобів не звільняє керівника даного підприємства від обов`язку, передбаченого п.15 Положення, а саме подачі такого звіту до ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, подати такий звіт у встановлений чинним законодавством строк із зазначенням інформації про відсутність транспортних засобів і техніки, громадян, які працюють на них.
Крім цього, судом не приймаються й твердження позивача про те, що за подачу цієї звітності відповідала інша особа, так як вона перебувала у відпустці, так як жодних належним та допустимих доказів, які б це підтверджували, суду не надано.
Крім того, суд зауважує, що як керівник товариства, ОСОБА_1 зобов`язана була проконтролювати факт подачі регулярної звітності.
Суд також зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП здійснено відповідачем в межах строків накладення адміністративного стягнення, передбачених у ст.38 КУпАП.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена з ним, повідомлена про дату розгляду справи, про що свідчать її особисті підписи.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, позивачу не відшкодовуються.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286,295, 297 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 27/2в від 23.02.2026 року - залишити без змін.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складений 09.06.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області М.В. Смокович