Справа № 347/1704/25 
Провадження № 22-ц/4808/1009/26 
Головуючий у 1 інстанції КНИЩУК Р. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Бойчука І. В., Томин О. О., 
з участю секретаря  Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Загарія Олександр Дмитрович, на рішення Косівського районного суду від 04 квітня 2026 року, у складі судді Книщука Р. М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про оголошення фізичної особи ОСОБА_3 померлим.
В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України мобілізовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 162 від 05.06.2024 та зараховано до списків особового складу військової частини і призначено на посаду гранатометника 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 11 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону. 
За змістом рапорту командира 11 штурмової роти 4 штурмового батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_5 за вхідним номером 5297/р від 24.07.2024 стало відомо, що 24.07.2024 близько 09 год. 40 хв. в ході застосування противником міномету калібру 120-мм по позиціях 11 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону в районі населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області, у складній бойовій обстановці зник безвісти військовослужбовець ОСОБА_4 . 
Причиною зникнення безвісти стали бойові дії під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, зокрема мінометний обстріл позиції 11 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону. Подія сталася під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби та бойового завдання із захисту Батьківщини. Відомостей про те, що ОСОБА_4 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин, виїхав за межі України немає, будь-яка офіційна інформація про його місцезнаходження не надходила та місцеперебування наразі невідомо. 
Вказані вище обставини дають підстави об`єктивно припускати, що батько заявника зник безвісти з причин, що загрожували йому смертю, тобто загибель у зв`язку із воєнними діями (збройним конфліктом), відтак ОСОБА_4 можливо оголосити померлим.
Від встановлення факту загибелі ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання внаслідок збройної агресії держави-окупанта проти України залежить виникнення та реалізація особистих майнових та немайнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, зокрема права на отримання спадщини, частини одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та пільг, а тому він змушений звернутись до суду із заявою про оголошення його батька померлим. 
Просив оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим за обставин виконання ним бойового завдання у складі підрозділу Збройних Сил України, при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації. Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем смерті – село Глибоке Харківського району Харківської області.
Рішенням Косівського районного суду від 04 квітня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина НОМЕР_1 про оголошення фізичної особи померлою – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Загарія О. Д. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, суд неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та безпідставно вважав, що заявником не додано належних доказів, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель його батька.
Вважає, що судом не надано повну та об`єктивну оцінку витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 21.08.2024 №3256.
Зі змісту вказаного рапорту відомо, що причинами, які сприяли зникненню безвісти батька заявника є ведення бойових дій в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України, а умовами – наслідки здійснення противником обстрілу з міномета калібру 120-мм по позиції 11 штурмової рот 4 штурмового батальйону, що також зумовлено виконанням вказаним військовослужбовцем обов`язків військової служби та бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в ході відсічі російської федерації проти України. Також рапортом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 зник безвісти у складній бойовій обстановці. Аналогічні причини зникнення безвісти батька вказано у сповіщенні сім`ї зниклого №80 від 31.07.2024.
Вказаних обставин та висновків службового розслідування судом безпідставно не було взято до уваги.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російської федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, на території селища Глибоке Липецької сільської територіальної громади Харківського району Харківської області бойові дії велися з 24.02.2022 по 09.05.2024.
Зазначає, що станом на день подання заяви до суду минуло більше шести місяців від дня закінчення бойових дій на території вказаного населеного пункту с. Глибоке.
Вважає, що вказані обставини дають підстави об`єктивно припускати, що батько заявника зник безвісти з причин, що загрожували йому смертю, його загибель настала у зв`язку із воєнними діями. Оскільки немає відомостей про його місце перебування, то ОСОБА_4 можливо оголосити померлим до спливу 2 років від дня закінчення воєнних дій, а саме після спливу шести місяців після їх завершення. Вказане буде відповідати приписам ст. 46 ЦК України.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву про оголошення фізичної особи померлою задовольнити.
Представник Міністерства оборони України подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.
Звертає увагу, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.03.2026 №87 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» вбачається, що станом з 01 по 28 лютого 2026 року на території Липецької сільської територіальної громади Харківського району Харківської області ведуться воєнні (бойові) дії. 
Вважає, що звернення до суду з заявою про оголошення військовослужбовця ОСОБА_4 померлим є передчасним.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. Розгляд апеляційної скарги проводити без участі Міністерства оборони України.
Представник ОСОБА_1 адвокат Загарія О. Д. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.
Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подані заявником до суду докази на обґрунтування заявлених вимог лише підтверджують втрату зв`язку з ОСОБА_4 , що може свідчити про його зникнення безвісти, однак не дає підстав для висновку про наявність правових підстав для оголошення останнього померлим.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 військовослужбовця за призовом ОСОБА_4 з 5 червня 2024 року призначеного на посаду гранатометника 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу ІІ штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2025 ОСОБА_4 дійсно в період з 01.07.2024 по 24.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Глибоке Харківського району Липецької сільської територіальної громади Харківської області.
Згідно з повідомленням від 30.07.2024 №0501/8/650 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 24 липня 2024 року поблизу населеного пункту Глибоке Харківського району Харківської області під час виконання бойового завдання, при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу Збройних Сил України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23, від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23.
При вирішенні цієї категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22 та від 04 червня 2025 року в справі № 591/11696/23).
Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів, якими можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків, фото- відеоматеріали тощо.
Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній окремій справі.
Таким чином, для вирішення судом питання про оголошення фізичної особи померлою визначальною є наявність у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності дозволять суду зробити обґрунтований та вірогідний висновок про смерть такої особи за певних обставин.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність досліджених у розглядуваній справі доказів не дає підстав для обґрунтованого припущення смерті ОСОБА_4 .
Під час вирішення справи судом встановлено, що згідно з витягом з наказу про результати проведення службового розслідування від 21.08.2024 №3256 службовим розслідуванням встановлено, що рядовий ОСОБА_4 зник безвісти 24.07.2024 під час здійснення обов`язків військової служби.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, бойові дії на території с-ща Глибоке Липецької сільської територіальної громади почалися 13.09.2022 та припинилися – 09.05.2024.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник просив вважати датою смерті ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто дату після припинення бойових дій та не надав до суду належних доказів на підтвердження обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель ОСОБА_4 . 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що причинами, що сприяли зникненню безвісти рядового ОСОБА_4 , зумовлені веденням бойових дій в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України, а умова наслідки здійснення противником обстрілу з мінометного калібру 120-мм по позиції 11 штурмової роти 4 штурмового батальйону, не спростовують висновків суду. Матеріали справи не містять бойових розпоряджень, акту службового розслідування, матеріалів кримінального провадження тощо, представник заявника також не просив допитати свідків.
Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_4 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення про його зникнення безвісти за обставин, що підтверджені цими доказами.
Відмовляючи у задоволенні заяви у зв`язку із недоведеністю обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтовано не здійснював оцінку обставинам початку перебігу строку, визначеного змістом частини другої статті 46 ЦК України.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Загарія Олександр Дмитрович, залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 04 квітня 2026 року – без змін
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний тест постанови суду складено 11 червня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        І. В. Бойчук
О. О. Томин