Справа № 576/823/26
Провадження № 2/576/577/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі
головуючого судді	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.І.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу	№ 576/823/26 	
позивач  	ОСОБА_1 	
відповідач	Шалигинська селищна рада	
про	визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини	
учасники справи та представники:	  	
позивач	не з`явилась	
представник позивача	адвокат Топрикін О.С.	
представник відповідача	не з`явився	

ВСТАНОВИВ:
31.03.2026 позивач звернулась до суду із позовом до Шалигинської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 . Так як ОСОБА_2 фактично проживала сама, на момент смерті будь яких відомостей про майно, що належало покійній, крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не знала. У свою чергу, документи, що посвідчували право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 були відсутні, тому необхідності приймати спадщину за законом чи за заповітом не було. 
Також ОСОБА_2 рішенням Ходинської сільської радою від 25.11.1993 була виділена земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На відведеній земельній ділянці був зведений житловий будинок та було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Однак документи, що посвідчують право власності відсутні, але відповідно до відомостей з погосподарської книги № 1 вона зазначена власником будинку.
ОСОБА_1 разом зі своєю дитиною вимушена була виїхати до Сполучених Штатів Америки у зв`язку зі збройною агресією російської федерації відносно України та тяжким психологічним станом після смерті улюбленої бабусі наприкінці листопада 2022 року, де знаходяться до теперішнього часу. У зв`язку з безпековою ситуацією в с. Ходине мати позивача ОСОБА_3 вивезла цінні речі та документи, що належали її покійному чоловікові та її покійній свекрусі. У грудні 2025 року перебираючи цінні речі та документи, які були вивезені із с. Ходине, серед документів, що належали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виявила заповіт, що посвідчений секретарем Шалигінської селищної ради, за яким ОСОБА_1 було заповідано дві земельних ділянки площею 9,02 га та 0,66 га та державні акти на право приватної власності на земельні ділянки. 
ОСОБА_1 не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до приватного чи державного нотаріуса для прийняття спадщини, оскільки до виїзду за кордон та під час перебування Сполучених Штатах Америки не була обізнана про наявність заповіту. Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає, син ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тому просить суд визначити для неї додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті бабусі, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У відзиві відповідач просить провести підготовче судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує і не заперечує проти їх задоволення. 
Ухвалою суду від 13.05.2026 підготовче провадження закрито.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Топрикін А.С. позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позові, просив їх задовольнити. Додатково повідомив, що про наявність заповіту позивач обізнана не була, дізналася про нього лише під час перебування за кордоном, після чого звернулася до юриста. Належний померлій ОСОБА_2 житловий будинок у селі Ходине зруйнований внаслідок бойових дій у 2025 році. На момент руйнування будинок не був введений в експлуатацію та не зареєстрований, хоча і значиться в погосподарських книгах, і ОСОБА_2 в ньому жила. Також померла володіла земельними ділянками. При зверненні із позовом свідоцтво про народження батька позивача було відсутнє, і РАГС його на запит не надав. Належних доказів зміни прізвища позивача з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 на момент звернення до суду не було, але в ЄДРСР є рішення суду про розірвання шлюбу. 
Допитана в якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що є матір`ю позивача. Померла ОСОБА_2 доводилась їй свекрухою. За життя останньої відносини мали добрі, але про заповіт свідку відомо не було. Про наявність у свекрухи житлового будинку та земельних ділянок родина була обізнана. У свекрухи було ще дві доньки, які з нею не проживали, спадщину прийняти не захотіли. Також був онук - син свідка та рідний брат позивача ОСОБА_1 , який виїхав за кордон ще коли ОСОБА_2 була жива. Про те, що свекруха мала паї на землю, які розміщені біля кордону, знали, але син не захотів їх спадкувати, а доньці, можливо, пригодяться. З донькою протягом шести місяців після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не звертались, бо не мали документів на спадкове майно. У 2023 році, коли почалась евакуація з села Ходине, свідок забрала з хати свекрухи фотокартки та інші папери, у тому числі заповіт, про існування якого дізналася лише у 2025 році, роздивляючись бабині речі. 
Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, безпосередно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Ходине Шосткинського району Сумської області померла ОСОБА_2 (а.с. 16). 
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, складений 13.07.2020, посвідчений секретарем Шалигинської селищної ради та зареєстрований у реєстрі за № 185. ОСОБА_2 заповіла земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії P3 № 749261, виданого Ходинською сільською радою 08.08.2002, площею 9,02 га та земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 747238, виданого Ходинською сільською радою 08.08.2002, площею 0,66 га, розташованих на території Ходинської сільської ради, своїй онуці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17).
Належність вказаних земельних ділянок ОСОБА_2 підтверджується копіями державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 18, 19).
З 19.03.1996 по день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Згідно з довідкою про склад сім`ї спадкодавця, складеною Шалигинською селищною радою ІНФОРМАЦІЯ_6 на час смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_2 посвідчений виконкомом Ходинської сільської ради Глухівського району Сумської області 13 липня 2020 року, реєстровий № 185, на день смерті заповідача не змінено та не скасовано (а.с. 26).
У виписці з погосподарської книги вказано, що згідно з погосподарською книгою № 1 у АДРЕСА_1 , проживала ОСОБА_2 - власник (голова), ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 24). 
Рішенням Ходинської сільської ради народних депутатів від 25.11.1993 передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та під будівництво та обслуговування житлового будинку (а.с. 25).
Станом на 12.05.2026 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі не зареєстровані (а.с. 59, 60). Відомості про реєстрацію заповітів/спадкових договорів у Спадковому реєстрі суду не надані.
Приватний нотаріус Шосткинського районного нотаріального округу Міхно Д.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через пропуск строку для прийняття спадщини, одночасно рекомендувала звернутись до суду із відповідним позовом (а.с. 61).
Крім цього, позивач надала наступні докази:
-копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 15); 
-копію свідоцтва про народження позивача ОСОБА_7 , згідно з яким її батьками є ОСОБА_6 і ОСОБА_3 (а.с. 9);
-копію виконавчого листа, виданого Глухівським міськрайонним судом Сумської області 26.05.2017 у справі № 576/459/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу (а.с. 10);
-витяг з реєстру територіальної громади, у якому вказано, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13). 
Отже, позивач стверджує, що пропустила строк для прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 з поважних причин, а тому звернулася до суду з цим позовом.
Достатні докази того, що позивач ОСОБА_1 є онукою спадкодавиці ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. Разом із тим свідок ОСОБА_3 , яка згідно свідоцтва про народження є матір`ю позивача, в судовому засіданні цей факт підтвердила, а відповідач не заперечував, суд вважає особу позивача доведеною. 
Таким чином, спір виник зі спадкових правовідносин, які регулюються шостою книгою Цивільного кодексу України (далі – ЦК України). При цьому, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відтак, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-то розумність, добросовісність та справедливість.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Зазначена правова позиція є сталою у судовій практиці - зокрема, висловлена Верховним Судом України у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, і підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 318/1037/15-ц (провадження № 61-4630св18), від 21 жовтня 2019 року у справі № 662/1724/18 (провадження № 61-9300св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18 (провадження № 61-17211св21), від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23), від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24), від 12 березня 2025 року у справі № 305/2078/23 (провадження № 61-1015св25), від 05 листопада 2025 року у справі № 202/8070/23 (провадження № 61-12227св24), від 29 квітня 2026 року у справі № 161/2328/25 (провадження № 61-1663св26).
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 
1) тривалу хворобу спадкоємця; 
2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 
3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 
4) перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
У постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 (провадження № 61-9796св22) Верховний Суд наголосив, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати обєктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (пункт 58) зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у звязку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у звязку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Перебіг строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 тривав з 12 листопада 2022 року до 12 травня 2023 року включно.
Позивач лише 31 березня 2026 року звернулась із цим позовом, а 12 травня 2026 року - до приватного нотаріуса Шосткинського районного нотаріального округу Міхно Д.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Довідкою на усне звернення представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3 приватний нотаріус повідомила заявнику, що нею пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України. 
Позивач стверджує, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала про наявність іншого спадкового майна крім житлового будинку, право власності на який покійна за життя не оформила належним чином. З цих причин не бачила необхідності приймати спадщину за законом чи за заповітом.
Однак, судом встановлено, що позивач, яка є спадкоємцем ОСОБА_2 за правом представлення, своєчасно дізналася про смерть баби, знала про наявність спадкового майна та відсутність спадкоємців першої-п`ятої черги, які прийняли спадщину, після смерті спадкодавиці певний час перебувала на території України, але свідомо прийняла рішення не приймати спадщину як спадкоємець за законом з причини відсутності правоустановлюючих документів на спадкове майно, про що вказано у позові та підтверджено в судовому засіданні її представником та свідком.
Окремо суд звертає увагу, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець вправі прийняти лише всю спадщину загалом, а вже після цього відмовитись від права власності на частину спадкового майна. Тобто, у випадку, якщо спадкоємець не бажає отримувати наявний у спадковій масі житловий будинок, але має бажання отримати у власність земельну ділянку, йому слід прийняти всю спадщину, і вже після цього вирішувати долю набутого майна. 
Рішення про прийняття спадщини ОСОБА_1 прийняла лише після того як її мати наприкінці 2025 року знайшла заповіт ОСОБА_2 .
Представник позивача в судовому засіданні, посилаючись на практику Верховного Суду, стверджував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є об`єктивною та поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 виклала наступний правовий висновок:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
Таким чином, саме у цій справі необізнаність позивача про наявність заповіту не може бути визнана поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 як онука померлої, батько якої помер до відкриття спадщини, мала право прийняти спадщину у визначений законом строк і скористалась цим правом на власний розсуд, відмовившись від його реалізації.
Крім цього, звертаючись із позовом, позивач не надала доказів реєстрації заповіту у відповідному розділі спадкового реєстру.
Отже, з урахуванням того, що позивач, яка є спадкоємцем за законом, у визначений ЦК України шестимісячний строк свідомо не прийняла спадщину, а вирішила її прийняти більше ніж через три роки після смерті спадкодавиці, і після того як дізналась про наявність заповіту на її користь на частину майна померлої, але при цьому не надала доказів належної реєстрації заповіту та не навела і не підтвердила належними і допустимими доказами поважних причин тривалого строку неприйняття спадщини, суд не може прийняти визнання позову відповідачем та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 12, 13, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду черезГлухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 15 червня 2026 року.

Суддя          Л.М. Усенко