Справа № 167/247/26
Номер провадження 2/167/391/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді     Требика В.Б.,
з участю:
секретаря судового засідання   Герасимчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи
У суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання за позивачем права на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельних ділянок: 1) площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 2) площею 0,40 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с. Пожарки Луцького району Волинської області, як на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовується тим, що рішенням сесії Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області № 3/3 від 28 грудня 1993 року дані земельні ділянки були передані у власність тітці позивача ОСОБА_2 , однак за життя державний акт на право власності на ці земельні ділянки вона не отримала, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За життя ОСОБА_2 заповіла позивачу житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, а також все своє майно в с. Пожарки Луцького (раніше - Рожищенського) району Волинської області. В межах встановленого шестимісячного строку позивач прийняв спадщину після ОСОБА_2 , частково оформив свої спадкові права, однак через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися. До суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його та позивача відсутності.
Представник відповідача Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (про що свідчить довідка про доставку електронного документа) у судове засідання не з`явився. Від міського голови ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти заявлених вимог не заперечують. 

Процесуальні дії у справі
10 березня 2016 року відкрито провадження у справі, витребувано копію спадкової справи.
8 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
7 травня 2026 року відкладено розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (арк. спр. 6, 7).
У копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 значиться про те, що батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (арк. спр. 8).
З копії виписки з рішення сесії Пожарківської сільської ради від 28 грудня
1993 року № 3/3 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки», яка посвідчена Пожарківським сільським головою та видана на підставі виписки з архівного відділу Рожищенської райдержадміністрації від 23 вересня 2009 року № 141, слідує, що розглянувши заяву ОСОБА_2 , Пожарківська сільська ради вирішила передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га; для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4000 га (арк. спр. 21).
Крім того, відповідно до архівного витягу з рішення Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 28 грудня 1993 року № 3/3, який сформований Державним архівом Волинської області 7 жовтня 2025 року № 1513/01.24, ОСОБА_2 передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства площею 0,65 га (арк. спр. 20).
10 травня 2006 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок з надвірними спорудами і все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 , про що свідчить копія зареєстрованого в реєстрі під № 44 заповіту (арк. спр. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (арк. спр. 5). 
Згідно з копією довідки виконавчого комітету Пожарківської сільської ради
від 3 травня 2012 року № 248 ОСОБА_2 до дня смерті проживала у буд. 
АДРЕСА_1 одиноко. Заповіт від її імені посвідчувався 10 травня 2006 року за № 44. До складу спадкового майна входить житловий будинок на АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай) згідно державного акту серії ІІІ-ВЛ № 028361. Спадкоємцем є племінник ОСОБА_1 (арк. спр. 16). 
Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом
на 24 листопада 2025 року загальна вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , становить 52441 грн. (арк. спр. 22).
Загальна вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4000 га, що знаходиться в с. Пожарки Луцького району Волинської області, становить 14207 грн. (висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 24 листопада 2025 року) (арк. спр. 25).
Даними спадкової справи № 205/2012 підтверджено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 та частково оформив свої спадкові права (арк. спр. 44-78). Відомостей про інших спадкоємців матеріали справи не містять. 
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 7 листопада 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_1 як на спадкове майно після смерті тітки ОСОБА_2 (арк. спр. 14-15).
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №14805850 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (арк. спр. 17-18). 
Позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельні ділянки загальною площею 0,65 га, які знаходяться у с. Пожарки Луцького (раніше – Рожищенського) району Волинської області у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що підтверджується постановою нотаріуса від 17 листопада 2025 року № 516/02-31 (арк. спр. 28-29).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Статтею 1225 ЦК визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі – ЗК), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Приписами ч. 1 ст.116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання права, що передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у ст. 118 ЗК.
Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч. 6 ст. 118 ЗК).
Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству – також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч. 7 ст. 118 ЗК).
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч. 8 ст. 118 ЗК).
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК).
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч. 10 ст. 118 ЗК).
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК).
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК в редакції від 31 березня 2006 року).
Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у по рядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.
Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З матеріалів справи встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення сесії Пожарківської сільської ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області від 28 грудня 1993 року №3/3 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,65 га.
В подальшому будь-яких інших дій, як то звернення із заявою до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні спадкоємець ні уповноважені ним особи не вчиняли, доказу наявності таких дій та їх документальне підтвердження суду не надано.
Отже, оскільки до суду не подано будь-яких доказів того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя із дотриманням вимог законодавства розпочала процедуру приватизації вказаних вище земельних ділянок, які надавались їй у власність, а сам факт передачі земельної ділянки у власність не є початком процедури приватизації, то суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання права на завершення приватизації і реєстрацію права власності до задоволення не підлягають.
Керуючись статтями 4, 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК, суд, 

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_5 ).
Відповідач: Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області (місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, м. Рожище, вул. Незалежності, 60, ідентифікаційний код юридичної особи 04333268).

Суддя:          В.Б. Требик