П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39842/25	

Головуючий в 1 інстанції: Попов В. Ф.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г. 
розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.10.2025 № 221 о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти охорони фізичних осіб, вантажів та мобільних об`єктів батальйону “Титан” УПО в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.10.2025 № 1136 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників” в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби до ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на службі на посаді інспектора взводу № 1 роти охорони фізичних осіб, вантажів та мобільних об`єктів батальйону “Титан” УПО в Одеській області з 28.10.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки в порушення вимог Закону, позивач був позбавлений можливості захищатися під час здійснення щодо нього службового розслідування. Також, вказує, що оскаржувані накази суперечать ст. 62 Конституції України, оскільки вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України не доведено.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, позов задовольнити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи формально та не надав жодної правової оцінки діям Відповідача щодо дотримання процедури проведення службового розслідування стосовно особи, яка перебуває під вартою.
В порушення ч. 11 ст. 18 Статуту ОСОБА_1 не повідомляли через адміністрацію місця ув`язнення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.
Вказує, що поза увагою суду першої інстанції та без будь-якої правової оцінки залишився ключовий письмовий доказ, долучений Апелянтом до матеріалів справи (до відповіді на відзив): відповідь з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з довідкою, відповідно до якої на адресу ДУ «ОСІ» для ОСОБА_1 від Управління поліції охорони в Одеській області НІЯКІ листи у період з 16.10.2025 по 06.11.2025 (тобто в період проведення службового розслідування) не надходили. Це є беззаперечним доказом порушення Відповідачем процедури проведення службового розслідування.
Суд помилково ототожнив відмову Позивача від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України з добровільною відмовою особи від свого права на захист (права на адвоката, на ознайомлення з матеріалами, надання клопотань). В порушення п. 5 ч. 2, ч. 12 ст. 18 Статуту ОСОБА_1 не було надано можливості скористатися правничою допомогою. Станом на 28.10.2025 захист ОСОБА_1 здійснював адвокат Кліменко О.В. за договором, якого взагалі не повідомляли про здійснення щодо його клієнта службового розслідування.
Незважаючи на те, що ОСОБА_1 було лише повідомлено про підозру У вчиненні кримінального правопорушення (де, на думку сторони захисту, мала місце провокація), у висновку службового розслідування вже стверджується як доконаний факт, що він «порушив антикорупційне законодавство України і отримав неправомірну вигоду у розмірі 10000 доларів США.
Вказує, що суд першої інстанції під час дослідження Висновку службового розслідування від 28.10.2025 не звернув уваги на те, що Відповідачем не було встановлено самостійного складу дисциплінарного проступку, який би був відмінним від складу кримінального правопорушення, та безпідставно прирівняв наявність кримінального провадження до доведеного факту порушення службової дисципліни.
Зазначає, що ні матеріали службового розслідування, ні оскаржуване рішення суду першої інстанції не містять жодного аналізу та оцінки особи Позивача, його попередньої поведінки, ставлення до служби, наявності чи відсутності в нього попередніх дисциплінарних стягнень або заохочень.
Застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення — звільнення зі служби в поліції за відсутності доведеної вини (обвинувального вироку суду) та без врахування позитивної характеристики особи поліцейського, є явно непропорційним та необгрунтованим.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Управління поліції охорони в Одеській області від 14.10.2025 № 1078 було створено дисциплінарну комісію, якою проведено службове розслідування відносно інспектора взводу № 1 роти охорони фізичних осіб, вантажів та мобільних об`єктів батальйону “Титан” УПО в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та осіб керівного складу батальйону “Титан” УПО в Одеській області. 
За результатами роботи дисциплінарної комісії складено висновок за матеріалами службового розслідування щодо порушення дисципліни та законності окремими працівниками УТЇО в Одеській області від 28.10.2025. Цей висновок був затверджений начальником УПО в Одеській області.
Згідно матеріалів справи, дисциплінарною комісією відповідача встановлено, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025164690000059 від 21.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Так, 14.10.2025 на адресу УПО в Одеській області надійшла вимога, від 14.10.2025 №16-05-43634-25, що направлена старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, І. Мазуром у порядку ст.ст. 40, 93 КПК України. В цій вимозі було зазначено про здійснення Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025164690000059 від 21.08.2025 за ч. З ст. 332 КК України. Також, вказана вимога містила прохання надати органу слідства певні документи та інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дисциплінарна комісія виснувала, що позивач підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, шляхом сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.
Крім цього, дисциплінарною комісією встановлено, що подія за участі позивача набула суспільного розголосу, що негативно впливає на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку, діяльності Національної поліції України й рівень авторитету та довіри суспільства не до органів Національної поліції в цілому, а саме дискредитує звання поліцейського в цілому.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія зробила висновок, що з боку позивача був вчинений дисциплінарний проступок, який полягає у грубому порушенні службової дисципліни, що виразилося в порушенні вимог частини другої статті З, пункту 1 частини першої та частини другої статті 18, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 23, частини першої статті 64, статті 66 Закону України “Про Національну поліцію”, частини першої та пунктів 1, 2, 3, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, частини першої статті 1, статті 22, частини першої статті 24 Закону України “Про запобігання корупції”, абзаців другого та третього пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а також, пунктів 6 і 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100.
За скоєння дисциплінарного проступку, стосовно інспектора взводу № 1 роти охорони фізичних осіб, вантажів та мобільних об`єктів батальйону “Титан” УПО в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0029364), застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
28.10.2025 року наказом УПО в Одеській області №221 о/с, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Вважаючи накази №221 о/с від 28.10.2025 року та 28.10.2025 № 1136 протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було дотримано вимоги п.п. 1, 2 ст. 18 Закону № 580-VIII, яка покладає на поліцейського обов`язки, зокрема: неухильного дотримання положень Конституцій України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, визначеної ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII, а тому прийшов до висновку що відповідач правомірно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а оскаржувані позивачем накази прийняті відповідачем з дотриманням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень
Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).
Згідно з статтею 2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Статтею 6 Закону №580-VIII встановлено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та ЗУ "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно з статтею 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді (частина 1).
Частиною 1 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (частина 2 статті 77 Закону №580-VIII).
День звільнення вважається останнім днем служби (частина 3 статті 77 Закону №580-VIII).
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут).
Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Нормою частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (ч.2 ст.1 Дисциплінарного статуту).
Статтею 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
Частинами 1, 2, 3 статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина 5 статті 13 Дисциплінарного статуту).
Згідно з приписами статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (частина 1).
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (частина 2).
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина 3).
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частина 4).
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частина 6).
Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю» та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів.
Відповідно до частини 1 статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку (частина 2 статті 19 Дисциплінарного статуту).
Частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Частиною 7 статті 19 Дисциплінарного статут встановлено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина 8 статті 19 Дисциплінарного статуту).
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі уповноважена особа).
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях (частина 3 статті 26 Дисциплінарного статуту).
За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку (частина 5 статті 26 Дисциплінарного статуту).
Частиною 1 статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 р. за № 1355/32807) (далі Порядок №893).
Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (п. 1 розділу І Порядку №893).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
За змістом пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
За змістом пункту 1 розділу VІІ Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія зробила висновок, що з боку позивача був вчинений дисциплінарний проступок, який полягає у грубому порушенні службової дисципліни, що виразилося в порушенні вимог частини другої статті З, пункту 1 частини першої та частини другої статті 18, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 23, частини першої статті 64, статті 66 Закону України “Про Національну поліцію”, частини першої та пунктів 1, 2, 3, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, частини першої статті 1, статті 22, частини першої статті 24 Закону України “Про запобігання корупції”, абзаців другого та третього пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а також, пунктів 6 і 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100. а саме: - в особистій недисциплінованості, в умисному невиконанні норм діючого законодавства України, у вчиненні дій, що підривають авторитет Національної поліції України; - в невиконанні своїх посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; - в порушенні Присяги поліцейського в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського; - в порушенні етики поліцейського; - у невжиті з 13.08.2025 по 14.10.2025 заходів щодо припинення дій стосовно створення умов для незаконного перетинання громадянином ОСОБА_2 державного кордону України; - в порушенні антикорупційного законодавства України і в отриманні неправомірної вигоди у розмірі 10000 доларів США; - в неповідомленні про пропозицію неправомірної вигоди на спецлінію « 102» УОАЗОР ГУНП в Одеській області та керівництву УПО в Одеській області і підрозділу – батальйону «Титан» УПО.
Окрім того, слід зазначити, що старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 було ознайомлено із вимогами наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», про що ОСОБА_1 розписався у відповідній відомості про ознайомлення з вказаним наказом. Цей поліцейський знав та усвідомлював, яку відповідальність понесе у разі вчинення корупційних дій, направлених на отримання неправомірної вигоди. Підпунктом 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 визначено, що якщо за результатами службового розслідування буде встановлено факти причетності до скоєння корупційних кримінальних правопорушень, застосовується до винних осіб найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності — звільнення зі служби в поліції.
За скоєння дисциплінарного проступку, стосовно інспектора взводу № 1 роти охорони фізичних осіб, вантажів та мобільних об`єктів батальйону “Титан” УПО в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0029364), застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Колегія суддів звертає увагу, що у подібних правовідносинах Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово висновував (зокрема, у постановах від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, від 04.04.2025 у справі № 380/546/23), що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Водночас адміністративний суд, у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України, в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Із висновку дисциплінарної комісії відповідача вбачається, що позивач підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, шляхом сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.
Крім цього, дисциплінарною комісією встановлено, що подія за участі позивача набула суспільного розголосу, що негативно впливає на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку, діяльності Національної поліції України й рівень авторитету та довіри суспільства не до органів Національної поліції в цілому, а саме дискредитує звання поліцейського в цілому.
На думку суду, зазначений проступок свідчить про те, що позивачем не було дотримано вимоги п.п. 1, 2 ст. 18 Закону № 580-VIII, яка покладає на поліцейського обов`язки, зокрема: неухильного дотримання положень Конституцій України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, визначеної ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII.
Щодо доводів апелянта, що в даному випадку можливо констатувати, що при проведення службового розслідування, результати якого послугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу, Позивач був позбавлений фактично всіх своїх прав та можливості їх реалізувати в повному обсязі, в тому числі права на захист, оскільки ухвалою слідчого судді до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то колегія суддів зазначає, що перебування під вартою є наслідком дій самого позивача, що створило об`єктивну неможливість його присутності по місцю служби (роботи).
Скориставшись 27.10.2025 р. правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, та відмовившись від дачі пояснень, позивач вчинив свідому та добровільну процесуальну дію.
Відмова від надання пояснень на підставі Конституції є формою реалізації права на захист, а не його обмеженням. Дисциплінарна комісія виконала свій обов`язок — прибула до установи попереднього ув`язнення (СІЗО) та запропонувала позивачу надати пояснення, чим забезпечила йому повну можливість висловити свою позицію.
Жодна норма Дисциплінарного статуту НПУ не зобов`язує комісію повторно чи додатково відбирати у особи пояснення після офіційно зафіксованої відмови.
При цьому, Позивач не заявляв членам комісії клопотань про залучення захисника чи перенесення дати надання пояснень для консультації з адвокатом.
Твердження Позивача про те, що він «вперше в житті опинився в стресовій ситуації та не має спеціальних знань в галузі права», є неспроможними та суперечать його правовому статусу.
Позивач є атестованим працівником поліції, який складав Присягу, пройшов професійний відбір, щоденно виконував обов`язки із застосування норм права та за своєю посадою зобов`язаний досконало знати положення Дисциплінарного статуту НПУ та Конституції України.
Відповідач вжив усіх передбачених законом заходів для забезпечення прав Позивача, а неотримання пояснень є виключним наслідком особистого вибору та волевиявлення самого ОСОБА_1 , а отже позивачу було відомо про проведення відповідачем службового розслідування щодо нього в той час як в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до дисциплінарної комісії щодо його ознайомлення із матеріалами службового розслідування.
Позивач наголошує, що довідка ДУ «Одеський слідчий ізолятор» про відсутність надходження листів є беззаперечним доказом порушення процедури розслідування.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що зміст ч. 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту НПУ визначає обов`язок дисциплінарної комісії запропонувати поліцейському, який утримується під вартою, надати пояснення. Наведена норма жодним чином не обмежує право дисциплінарної комісії здійснити таке повідомлення шляхом безпосереднього виїзду до установи попереднього ув`язнення, натомість надсилання поштових листів є лише одним із можливих (але не виключним) способів комунікації у разі неможливості прибути особисто.
Крім того, як визнає сам Позивач у тексті апеляційної скарги, 27.10.2025 року (тобто в межах строку проведення службового розслідування) посадова особа Відповідача особисто прибула до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та безпосередньо запропонувала ОСОБА_1 надати письмові пояснення від надання яких він відмовився.
Станом на 27.10.2025 року ОСОБА_1 був особисто, безпосередньо та належним чином повідомлений про проведення службового розслідування і необхідність надання пояснень. Будучи ознайомленим з цим фактом під час особистої зустрічі з членами комісії, Позивач реалізував своє право за ст. 63 Конституції України та відмовився від їх надання.
За таких обставин, надсилання додаткових письмових листів через поштові служби на адресу СІЗО після 27.10.2025 року було б виключно формальним дублюванням уже виконаної процесуальної дії та не мало б жодного юридичного сенсу, оскільки правоохоронний орган уже забезпечив реальний доступ Позивача до реалізації права на захист. Відсутність надходження поштових листів, яку підтверджує довідка СІЗО, жодним чином не нівелює факт успішного особистого повідомлення Позивача 27.10.2025 року, а тому не може вважатися порушенням процедури службового розслідування.
Вказує, що суд першої інстанції під час дослідження Висновку службового розслідування від 28.10.2025 не звернув уваги на те, що Відповідачем не було встановлено самостійного складу дисциплінарного проступку, який би був відмінним від складу кримінального правопорушення, та безпідставно прирівняв наявність кримінального провадження до доведеного факту порушення службової дисципліни.
Зазначає, що ні матеріали службового розслідування Відповідача, ні оскаржуване рішення суду першої інстанції не містять жодного аналізу та оцінки особи Позивача, його попередньої поведінки, ставлення до служби, наявності чи відсутності в нього попередніх дисциплінарних стягнень або заохочень.
Щодо даного доводу колегія суддів зазначає, що згідно зі сталою практикою Верховного Суду, притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за дискредитацію органів поліції є самостійним видом відповідальності і не залежить від наявності вироку суду у кримінальному провадженні.
Так, згідно висновку дисциплінарної комісії, самостійний склад дисциплінарного проступку ОСОБА_1 полягає не в самому факті кримінального обвинувачення, а у конкретній пасивній та протиправній поведінці правоохоронця
Увисновку вказано, про вчинення Позивачем дисциплінарного проступку, що виразилося в особистій недисциплінованості, грубому порушенні Присяги поліцейського та Правил етичної поведінки. Позивач, достовірно знаючи про факти створення умов для незаконного перетинання державного кордону громадянином ОСОБА_2 , умисно не вжив жодних передбачених законом заходів щодо припинення цього правопорушення. Крім того, в порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» та Наказу МВС № 100, ОСОБА_1 не повідомив керівництво УПО в Одеській області, батальйон «Титан» чи спецлінію « 102» про факт пропозиції та отримання ним неправомірної вигоди у розмірі 10 000 доларів США.
Наведені факти свідчать про свідоме ігнорування Позивачем базових обов`язків поліцейського.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Дисциплінарного статуту НПУ, при визначенні виду стягнення враховуються тяжкість проступку та його наслідки. Вчинення дій, пов`язаних із корупцією та сприянням у незаконному перетині кордону під час воєнного стану, є найвищим ступенем грубого порушення дисципліни.
Якщо поліцейський вчиняє проступок, який повністю нівелює довіру суспільства до правоохоронного органу (дискредитує службу), його попередні заохочення, стаж чи відсутність стягнень не можуть бути підставою для пом`якшення покарання. Звільнення у такому випадку є єдиним пропорційним заходом.
Крім того, колегія суддів зазначає, що ЗУ від 15.03.2022 № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» Дисциплінарний статут доповнено розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану». Указані зміни набрали чинності 01.05.2022.
Згідно ч. 1 ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.
Отже, за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.
Таким чином, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, від 29.02.2024 у справі № 260/5566/22.
Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це у свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України 
Повний текст постанови складено та підписано 09 червня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 
Суддя: А. І. Бітов
Суддя: І. Г. Ступакова