Справа № 204/10067/25 
Провадження № 2/204/689/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року   м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді     Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання  Борсук А.С.,
представника позивача     Бур`янського А.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ: 

24 вересня 2025 року позивач  ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір?ю - ОСОБА_2 , залишивши дитину на її самостійному утриманні та вихованні; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей: доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви про стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 700,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що з 22 червня 2019 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають двох спільних дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року у справі № 201/4532/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_3 , залишивши дитину на його самостійному утриманні та вихованні. Але, як зазначила позивач, фактично син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір?ю за кордоном та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Позивач фактично проживає з дітьми за кордоном, сама утримує двох дітей, а тому має право отримувати аліменти від відповідача на утримання дітей. Відповідач не виконує рішення суду у справі № 201/4532/23, так як самостійно не утримує та не виховує сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, зовсім не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Тобто, про дітей відповідач взагалі не піклується, матеріально не допомагає та не цікавиться життям дружини та власних дітей. Донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживали та проживають з матір`ю, позивачем по справі, та знаходяться на її повному утриманні. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року було відкрито до провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 62).
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради (а.с. 68).
Представник позивача - Бур`янський А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи - Волошенюк Г.С. в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила проводити засідання без участі представника органу опіки та піклування - Центральної адміністрація Дніпровської міської ради в особі - представника у Центральної служби у справах дітей Дніпровської міської ради. 
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 22 червня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 653 (а.с. 22).
Від подружнього життя у сторін народились спільні діти - донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 06 березня 2020 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 147 (а.с. 20) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19 січня 2021 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 104 (а.с. 21).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року по справі № 201/4532/23, (яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/110529644) було задоволено позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та визначено місце проживання дитини -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_3 , залишивши дитину на його самостійному утриманні та вихованні. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір в розмірі - 2 147, 20 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 30 травня 2023 року.
Звертаючись у вересні 2025 року до суду з даним позовом позивач ОСОБА_2 просила визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, залишивши дитину на її самостійному утриманні та вихованні, посилаючись на те, що відповідач не виконує рішення суду у справі № 201/4532/23, оскільки самостійно не утримує та не виховує сина.
Відповідно до статті 291 ЦК України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю.  Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом.  Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває.  Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Приписами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.  Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
На теперішній час малолітньому  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 5 повних років.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.  Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
В обгрунтування позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю позивач зазначила про те, що син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні, оскільки вона від початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України виїхала за кордон разом із дітьми, а відповідач після цього жодного разу не бачився із сином.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, суд розглядає справу виключно на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Однак, в порушення положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачем в іншій країні.
Надаючи оцінку долученим позивачем до матеріалів справи фотокарткам (а.с. 25-28; 30-32; 34-36; 38-40) суд зазначає, що наявні фотокартки не підтверджують факт проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю за кордоном. Усі твердження позивача з цього приводу зводяться лише до припущень. Той факт, що фотокартки (як зазначає позивач) були зроблені під час її перебування разом з дитиною за кордоном, не дають підстав стверджувати, що позивач постійно проживає у Ізраїлі разом з малолітнім сином.
Позивачем не надано суду допустимих та переконливих доказів на підтвердження обставин проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Ізраїля, тоді як надані фотокартки не доводять факт проживання дитини за кордоном на постійній основі.
Також слід зазначити про те, що разовий факт виїзду дитини за кордон, не свідчить про її постійне проживання на території Ізраїля.
Надаючи оцінку наявній в матеріалах справи копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23-24) суд оцінює його критично, оскільки разовий виїзд 20 липня 2023 року дитини за межі України не свідчить про її постійне проживання разом із позивачем в іншій державі на постійній основі, та не доводить того, що після виїзду дитина не повернулася на територію України, оскільки суду не надано копію зазначеного документа у повному обсязі з метою встановлення наявності або відсутності інших відміток про перетин державного кордону України.
Так само, позивачем не надано суду доказів про повну інформацію усіх виїздів та в`їздів дитини з України та повернення в Україну, що позбавляє суд можливості достовірно встановити факт відсутності малолітньої дитини на території України у період з 20 липня 2023 року по теперішній час, хоча на ці обставини посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При вирішенні даної справи суд виходить з того, що факт постійного проживання дитини за кордоном разом з позивачем має бути підтверджений допустимими засобами доказування (дозвільними документами щодо проживання у іноземній державі, відомостями про перетин державного кордону України з ДПСУ, медичними, освітніми, соціальними, банківськими документами, які підтверджують факт постійного проживання фізичної особи у іншій державі тощо), які позивачем суду не надані та в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підсумовуючи наведене суд констатує, що в обґрунтування заявлених позовних вимоги та доведення перед судом їх переконливості, стороною позивача не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту постійного проживання малолітньої дитини  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю у державі Ізраїль.
Частинами 4, 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.  Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Тобто, вирішальними обставинами, які впливають на визначення місця проживання дитини, яка не досягла віку десяти років є: ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків; прихильність дитини та стан її здоров`я; заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу; висновок органу опіки та піклування та інші суттєві для справи обставини до яких можливо віднести умови проживання, зручність розташування житла та інше.
21 квітня 2026 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради «Про недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с. 153), який затверджений розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 84-р від 20 квітня 2026 року (а.с. 152).
Згідно з Висновком, орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , у зв`язку тим, що визначення місця проживання дитини розглядається за місцем проживання (перебування) дитини, а відповідно до наданих документів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає у Центральному та Чечелівському районах м. Дніпра.
Отже, судом встановлено, що орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 .
Як було встановлено судом, рішенням Жовтневого районний суд м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року у справі № 201/4532/23 було визначено місце проживанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - відповідачем по справі.
В межах розгляду цивільної справи № 201/4532/23 відповідач - ОСОБА_2 (позивач по даній справі) позовні вимоги фактично визнала та надала суду пояснення, в якому фактично визнала обставини справи, зазначені Позивачем, пояснивши, що дійсно шлюбні стосунки між нею та чоловіком не склались, в них виникали постійні конфлікти та суперечки, а тому з листопада 2022р. їх відносини фактично припиненні. Зазначила, що вона проживає з донькою та хотіла забрати до себе й сина, бо легковажно вважала, що йому з нею буде краще, проте не врахувала обставини, що мають важливе значення для гармонійного життя дитини - вільний час матері, її дохід та житлові умови в яких буде проживати дитина. Відповідач визнає, що вона буде вимушена залишати сина на тривалий час на сторонніх осіб і тому приділяти йому увагу вона не в змозі, тому вважає, що краще буде, щоб дитина була з рідними особами - батьком, бабусею чи дідусем. Зазначила, що вона не має претензій до батька, оскільки він турботливий, має постійний стабільний дохід, житло, вільний час для дитини та допомогу своїх батьків. Позивач зможе забезпечити дитину усім необхідним для нього та створити належні умови для його повноцінного розвитку та виховання. Також, Відповідач у своїх поясненнях виразила думку стосовно стягнення з неї аліментів. Вона зазначила, що оскільки вона проживає разом з донькою та самостійно займається її утриманням, то у випадку визначення судом місця проживання сина з батьком, вважає, що буде доцільно та справедливо покласти обов`язок з утримання сина повністю на батька. А тому, запропонувала Позивачу провести взаємозалік вимог по стягненню аліментів на утримання дітей, згідно якого обов`язок по утриманню дитини, покладається на того, з ким зі сторін вона приживатиме (мати утримує доньку, а батько - сина). Позивач зі свого боку подав до суду заяву, згідно якої приймаючи пропозицію Відповідача, просив суд залишити без розгляду вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_6 .
Отже судом встановлено, що позивач по даній справі, під час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 201/4532/23, була не проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 .  
Суд зауважує, що позивачем в обґрунтування зазначених у позові обставин не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про істотну зміну обставин щодо зміни місця проживання дитини після ухвалення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення від 28 квітня 2023 року по цивільній справі № 201/4532/23.
При вирішенні даної справи суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини.
Позивач, наполягаючи на визначенні місця проживання дитини разом із нею, не надала суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею на теперішній час, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність підстав для зміни раніше визначеного місця проживання дитини разом із батьком.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Також суд враховує висновок органу опіки та піклування, який в інтересах прав дитини вважав недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю. Будь-яких підстав не враховувати зазначений висновок та не приймати його до уваги судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи все вищенаведене, дослідивши повно, всебічно та безпосередньо матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, з огляду на недоведеність стороною позивача обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, зокрема факту проживання дитини разом із матір`ю та наявності підстав для зміни раніше визначеного місця проживання дитини, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю на теперішній час задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є похідними від позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, у задоволенні яких судом відмовлено, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для їх задоволення.
Крім того суд враховує, що на теперішній час місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено рішенням суду разом з батьком, що унеможливлює стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка згідно рішення суду проживає з відповідачем та знаходиться на його утриманні.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю - позивачем по справі, що підтверджується довідкою № 3148 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 квітня 2025 року (а.с. 41).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним.
Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  
стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  
наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів, суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів буде частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24 вересня 2025 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері ОСОБА_2 , та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Оцінюючи у сукупності усі інші докази та аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими та безпідставними.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 правничу допомогу у даній справі надавав адвокат Бур`янский Андрій Вікторович, що підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги № 22/04-25 від 22 квітня 2025 року (а.с. 42-48) та ордером на надання правничої допомоги серії АЕ № 1392638 від 03 червня 2025 року (а.с. 49).
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
23 вересня 2025 року представником ОСОБА_2 - Бур`янським А.В. було підписано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом до Договору № 22/04-25 про надання професійної правничої допомоги від 22 квітня 2025 року, в якому зазначено, що адвокат надав послуги, вартість яких становить 10 700,00 грн., а саме:
1. Здійснення ознайомлення з документами, які стосуються предмету спору (договору) та здійснення юридичного (правничого) аналізу наданих клієнтом документів, що стосуються предмету спору (договору);
2. Аналіз норм чинного законодавства України та аналіз судової практики та аналогічних рішень судів, рекомендацій, позицій та рішень, ВСУ, Касаційного адміністративного суду Верховного суду, Великої палати Верховного суду, практики Європейського суду з прав людини щодо взаємовідносин пов`язаних з розглядом даної справи;
3. Здійснити складання, формування позовної заяви до суду про встановлення місця проживання дитини та про стягнення аліментів (на 11 аркушах 35 600 символів (друк тексту позовної заяви зайняв 2,7 години). Підготовка додатків до позовної заяви. Здійснення підготовки позовної заяви до подання до суду з дотриманням всіх вимог процесуального законодавства. Здійснення подання позовної заяви до суду;
4. Здійснити складання інших процесуальних документів з метою захисту прав та законних інтересів клієнта в суді першої інстанції;
5. Здійснити всі необхідні дії щодо захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта та представити у встановленому порядку інтереси клієнта в суді першої інстанції під час здійснення судочинства (а.с. 54).
На підтвердження оплати позивачем вищевказаних послуг адвоката надано платіжну інструкцію № 9386-2386-8797-5574 від 29 липня 2025 року на суму 10 700,00 грн. (а.с. 51).
Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Бур`янського А.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.
Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 700,00 грн., а також витрачений на надані послуги час (8,84 години) є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. 
При цьому, вартість послуг зі здійснення ознайомлення з документами, які стосуються предмету спору (договору) та здійснення юридичного (правничого) аналізу наданих клієнтом документів, що стосуються предмету спору (договору); аналіз норм чинного законодавства України та аналіз судової практики та аналогічних рішень судів, рекомендацій, позицій та рішень, ВСУ, Касаційного адміністративного суду Верховного суду, Великої палати Верховного суду, практики Європейського суду з прав людини щодо взаємовідносин пов`язаних з розглядом даної справи; складання, формування позовної заяви до суду, підготовка додатків до позовної заяви, здійснення підготовки позовної заяви до подання до суду, здійснення подання позовної заяви до суду; здійснення складання інших процесуальних документів з метою захисту прав та законних інтересів клієнта в суді першої інстанції; здійснення всіх необхідні дії щодо захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта в суді першої інстанції є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги  ОСОБА_2 в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 
Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог немайнового характеру в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, то в цій частині судові витрати підлягають віднесенню на сторону позивача.
На підставі ст.ст. 15, 16, 291 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 141, 160, 161, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України та керуючись 2, 3, 4, 19, 76-82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, - 
В И Р І Ш И В:

Позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6  (РНОКПП -  НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6  (РНОКПП -  НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень, 00 копійок). 
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) на користь держави.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя           Д.Л. Черкез