ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026  	Справа №607/4856/26 Провадження №1-кп/607/1300/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого    судді ОСОБА_1 
при секретарі с/з    ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №62025140140000342 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Суєтиха Тайшетського району Іркутської області, рф, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, безробітного, раніше не судимого, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України,
за участю: прокурора – ОСОБА_4 , захисника – ОСОБА_5 , обвинуваченого – ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Так, у 2024 році обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у м.Тернополі, маючи намір отримати документ, що підтверджує потребу в постійному сторонньому догляді, вирішив незаконно виготовити підроблений висновок лікарсько-консультативної комісії про потребу в постійному сторонньому догляді з метою його подальшого використання як офіційного документа.
З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення проходження передбаченої законодавством процедури отримання відповідного медичного висновку, яка передбачає обов`язковий медичний огляд та прийняття рішення лікарсько-консультативною комісією уповноваженого закладу охорони здоров`я, обвинувачений ОСОБА_3 , за невстановлених обставин, вступив у попередню змову з невстановленою особою та домовився з нею про виготовлення за грошову винагороду підробленого висновку лікарсько-консультативної комісії №11 від 30.01.2025 року.
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою як співвиконавець у складі групи осіб, обвинувачений ОСОБА_3 не пізніше жовтня 2024 року, перебуваючи у м.Тернополі по вул.Р.Купчинського, 14, поблизу 2-ї міської лікарні, зустрівся з невстановленою особою та надав їй копії своїх медичних документів як засоби для виготовлення підробленого офіційного документа, достовірно знаючи, що надані ним відомості будуть використані для створення підробленого висновку.
У подальшому, невстановлена особа за невстановлених обставин, але не пізніше 27.02.2025 року виготовила підроблений офіційний документ - висновок лікарсько-консультативної комісії №11 від 30.01.2025 року, який містив підроблений підпис уповноваженої особи та відбитки печатки і штампа, що не використовуються відповідною установою, та передала його обвинуваченому ОСОБА_3 .
При цьому, зазначений висновок лікарсько-консультативної комісії №11 від 30.01.2025 року уповноваженими органами не видавався та не посвідчувався, містить підроблений підпис уповноваженої особи, а також відбитки печатки та штампа, які не використовуються уповноваженими органами.
Отримавши завідомо підроблений офіційний документ, обвинувачений ОСОБА_3 зберігав його з метою подальшого використання як справжнього.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.358 КК України, а саме підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, що має право видавати та посвідчувати такий документ, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
03 березня 2026 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченим  ОСОБА_3 , у присутності захисника, укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого  ОСОБА_3  за ч.3 ст.358 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження,  ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні під час судового провадження в обсязі пред`явленого обвинувачення. Крім цього, за вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести  ОСОБА_3 , зокрема, за ч.3 ст.358 КК України із застосуванням ст.69 КК України – штраф в ромірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що обвинувачений  ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином. 
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений  ОСОБА_3  цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. 
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної 03 березня 2026 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченим  ОСОБА_3 , у присутності захисника, угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 370, 374, 475, 476 КПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 03 березня 2026 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченим  ОСОБА_3 , у присутності захисника, угоду про визнання винуватості.
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в ромірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України. 
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий суддя	ОСОБА_1