ОКРЕМА ДУМКА (збіжна)
судді М. В. Мазура до постанови 
Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2026 року
справа № 990/594/25
провадження № 11-478сап25
Епіграф

«Суд повторює, що національні органи влади повинні, перш за все, виправити будь-яке порушення Конвенції. Однак рішення або захід, сприятливі для заявника, в принципі не є достатніми для позбавлення його статусу жертви, якщо національні органи влади не визнали це достатньо чітко, а потім не надали відшкодування за порушення Конвенції... Чи є таке відшкодування доречним та достатнім для усунення порушення права, гарантованого Конвенцією, на національному рівні, залежить від усіх обставин справи, зокрема з урахуванням характеру питання Конвенції, що є предметом розгляду... Крім того, що стосується тривалості кримінального провадження, можливою формою відшкодування може бути зменшення покарання у чітко визначений та вимірний спосіб…»
Helmut Blum v. Austria, рішення ЄСПЛ від 05.04.2016, заява № 33060/10
Суть проблеми

1. У цій справі дисциплінарні органи дійшли висновку про вчинення суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон про судоустрій), суть якого полягала у невжитті суддею достатніх і своєчасних заходів для розгляду справи про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк, що надалі призвело до закриття провадження у цій справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
2. За цей дисциплінарний проступок Перша Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя (далі - Дисциплінарна палата) застосувала до судді дисциплінарне стягнення у виді догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця. Переглянувши це рішення, Вища рада правосуддя (далі - ВРП), урахувавши надмірне навантаження судді ОСОБА_1 на час вчинення дисциплінарного проступку, а також те, що встановлений проступок стосувався розгляду однієї справи про адміністративне правопорушення, змінила рішення в частині виду стягнення та застосувала до судді найменш суворе дисциплінарне стягнення у виді попередження.
3. Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) залишила скаргу судді без задоволення, а рішення ВРП - без змін.
4. Я поділяю висновок більшості про те, що рішення ВРП у цій справі підлягало залишенню без змін.
5. Однак, я вважаю, що Велика Палата мала надати оцінку тому, що ні Дисциплінарна палата під час обрання виду дисциплінарного стягнення, ні ВРП під час перегляду її рішення не врахували тривалості дисциплінарного провадження стосовно судді, (майже 5 років і 9 місяців - із 10 липня 2019 року, коли до ВРП надійшла дисциплінарна скарга, до 7 квітня 2025 року, коли Дисциплінарна палата застосувала до судді дисциплінарне стягнення) як обставини, що мала значення для визначення пропорційності та суворості цього стягнення. 
6. Не надала Велика Палата й власної оцінки цій тривалості з погляду дотримання вимоги розумного строку та її значення для визначення пропорційного дисциплінарного стягнення.
7. На моє переконання, Велика Палата мала, оцінити ці обставини, і визнати що відсутність у рішенні ВРП мотивів щодо врахування тривалості дисциплінарного провадження є його недоліком.
8. Водночас, з огляду на те, що ВРП застосувала до судді найменш суворе дисциплінарне стягнення у виді попередження, вважаю, що зазначений недолік не становив достатньої підстави для скасування оскарженого рішення.
Мотиви окремої думки

9. Відповідно до частини одинадцятої статті 109 Закону про судоустрій дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Отже, час здійснення дисциплінарного провадження не включається до строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
10. Законодавче регулювання дисциплінарного провадження щодо суддів у різні періоди передбачало необхідність його здійснення у розумний строк або встановлювало конкретні строки для окремих процесуальних дій та стадій такого провадження.
11. Зокрема, у період, коли до ВРП надійшла дисциплінарна скарга щодо судді, стаття 42 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон про ВРП) передбачала, що дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк, а строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом ВРП. У подальшому, з 7 листопада 2019 року до 5 серпня 2021 року, частина четверта статті 42 Закону про ВРП прямо визначала, що дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк, який не повинен перевищувати шістдесяти днів із моменту отримання дисциплінарної скарги.
12. Окремі строкові обмеження були передбачені й для інших стадій дисциплінарного провадження. Зокрема, Закон про ВРП визначав строки підготовки матеріалів за дисциплінарною скаргою, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи, а також строк розгляду дисциплінарної справи після її відкриття.
13. Водночас застосовне до цього дисциплінарного провадження правове регулювання не пов`язувало порушення відповідних строків із правовим наслідком у вигляді закриття дисциплінарного провадження або поновлення перебігу трирічного строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
14. Лише після внесення змін Законом України від 6 вересня 2023 року № 3378-IX частина п`ятнадцята статті 49 Закону про ВРП передбачила, що загальна тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців, а в разі порушення цього строку дисциплінарне провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати. Ця норма була введена в дію з 21 грудня 2024 року - дня опублікування повідомлення ВРП про початок роботи служби дисциплінарних інспекторів.
15. Водночас пункт 23-13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про ВРП передбачає, що до дисциплінарних проваджень, розпочатих до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів ВРП, положення частини п`ятнадцятої статті 49 цього Закону не застосовуються.
16. Оскільки дисциплінарне провадження у цій справі розпочалося 10 липня 2019 року, положення частини п`ятнадцятої статті 49 Закону про ВРП до цього дисциплінарного провадження не застосовуються і не могли бути підставою для його закриття.
17. Однак незастосування частини п`ятнадцятої статті 49 Закону про ВРП до цього дисциплінарного провадження, як і відсутність у застосовному на той час правовому регулюванні прямого наслідку у вигляді закриття дисциплінарного провадження, не означали, що тривалість такого провадження була необмеженою, чи не мала правового значення або могла залишатися поза оцінкою.
18. Таким чином слід розмежовувати строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, визначений статтею 109 Закону про судоустрій, та вимогу чинного на той час законодавства щодо здійснення дисциплінарного провадження упродовж розумного строку. Перший визначає часові межі, у яких до судді може бути застосовано дисциплінарне стягнення. Друга є процесуальною гарантією, покликаною захистити суддю від невиправдано тривалого перебування у стані невизначеності щодо результату провадження та можливих наслідків для її професійного статусу.
19. Велика Палата у постанові від 11 вересня 2025 року у справі № 990SCGC/22/24, провадження № 11-246сап24, вказала, що розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процедурних дій без невиправданих затримок і зволікань та прийняття відповідних рішень (вчинення дій) у найкоротший строк, достатній для їх прийняття (вчинення) (п. 277). Також Велика Палата виснувала, що надмірна тривалість дисциплінарного провадження має бути окремою обставиною, яку Дисциплінарна палата і ВРП повинні брати до уваги, зокрема під час визначення виду дисциплінарного стягнення У такий спосіб може бути забезпечено пропорційність - розумний баланс між метою правового інституту дисциплінарної відповідальності суддів (забезпечення високих стандартів професійної етики, належного виконання суддями своїх повноважень та підтримання довіри суспільства до судової влади) і можливими негативними наслідками, до яких призводить порушення розумних строків дисциплінарного провадження (п. 281).
20. Саме тому у цій справі було недостатньо лише констатувати, що дисциплінарне стягнення застосовано в межах строку, визначеного частиною одинадцятою статті 109 Закону про судоустрій. Дотримання строку притягнення до дисциплінарної відповідальності не усуває потреби оцінити, чи було саме дисциплінарне провадження здійснене упродовж розумного строку та чи мала його тривалість значення для визначення пропорційного стягнення.
21. Вимога розгляду справи упродовж розумного строку, передбачена пунктом 1 статті 6 Конвенції, поширюється і на дисциплінарні провадження щодо суддів. У справі «Рамуш Нуніш де Карвалью і Са проти Португалії» (Ramos Nunes de Carvalho e Sa v. Portugal, 6 листопада 2018 року, заяви № 55391/13, № 57728/13 та № 74041/13) Велика палата ЄСПЛ підтвердила застосовність цивільного аспекту пункту 1 статті 6 Конвенції до дисциплінарного провадження щодо судді (§ 120).
22. У більш загальному контексті професійної дисциплінарної відповідальності у справі «Гельмут Блум проти Австрії» (Helmut Blum v. Austria, 5 квітня 2016 року, заява № 33060/10) ЄСПЛ зазначив, що дисциплінарні провадження, у яких вирішується питання про право особи продовжувати здійснювати професійну діяльність, породжують спір щодо її цивільних прав у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції (§ 60). У цій же справі ЄСПЛ установив, що дисциплінарне провадження щодо заявника тривало сім років і сім місяців на трьох рівнях юрисдикції (§ 81). Водночас Суд нагадав, що рішення або захід, сприятливий для заявника, сам собою не є достатнім для позбавлення його статусу потерпілого у розумінні статті 34 Конвенції, якщо національні органи не визнали порушення Конвенції у достатньо чіткій формі та не надали належного відшкодування (§ 82). Застосовуючи цей підхід, ЄСПЛ урахував, що Верховний суд Австрії прямо визнав тривалість дисциплінарного провадження пом`якшувальною обставиною, окремо констатував нерозумну тривалість застосованого до заявника тимчасового заходу та зменшив додатковий дисциплінарний штраф із 1 000 до 500 євро. Зважаючи на наведене ЄСПЛ дійшов висновку що національні органи достатньою мірою визнали нерозумну тривалість провадження щодо заявника та надали йому відшкодування у належно чіткій і вимірюваній формі (§§ 83, 84).
23. Отже, для цілей статті 34 Конвенції навіть сприятливе для особи рішення або пом`якшення застосованої санкції саме собою не усуває статусу потерпілого від порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку. Вирішальним є те, чи національний орган достатньо чітко визнав відповідне порушення та чи надав відшкодування, прямо пов`язане з цим порушенням.
24. Відповідно до частини другої статті 109 Закону про судоустрій та частини п`ятої статті 50 Закону про ВРП вид дисциплінарного стягнення визначається з урахуванням принципу пропорційності, характеру дисциплінарного проступку, його наслідків, особи судді, ступеня його вини та інших обставин, що мають значення для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність. Надмірна тривалість дисциплінарного провадження, якщо вона не була зумовлена поведінкою судді, підлягає окремій оцінці як обставина, що має значення для визначення пропорційного дисциплінарного стягнення.
25. У цій справі ВРП змінила застосоване до судді дисциплінарне стягнення у виді догани на попередження. Однак таке пом`якшення було обґрунтоване іншими обставинами: надмірним навантаженням судді на час вчинення дисциплінарного проступку та тим, що встановлене порушення стосувалося розгляду однієї справи про адміністративне правопорушення.
26. Водночас, саме собою застосування до судді менш суворого стягнення не свідчить про врахування надмірної тривалості провадження. Для цього ВРП мала прямо оцінити тривалість провадження, за наявності підстав визнати її надмірною та пояснити, яким чином ця обставина вплинула на визначення виду або розміру застосованого стягнення. Однак ВРП цього не зробила. 
27. За таких обставин відсутність у рішенні ВРП мотивів щодо оцінки тривалості дисциплінарного провадження була недоліком цього рішення. 
28. Під час перегляду оскаржуваного рішення ВРП Велика Палата з огляду на положення частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої адміністративні суди перевіряють оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет формального дотримання вимог закону (пункт 1), але й чи було воно прийнято «своєчасно, тобто протягом розумного строку» (пункт 10), «пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)» (пункт 8) та ін, мала констатувати цей недолік і самостійно оцінити тривалість провадження під час перевірки пропорційності застосованого до судді дисциплінарного стягнення.
29. Тим не менше, беручи до уваги, що у цій справі ВРП застосувала до судді попередження, тобто найменш суворе дисциплінарне стягнення, передбачене частиною першою статті 109 Закону про судоустрій, цей недолік не становив достатньої самостійної підстави для скасування оскаржуваного рішення ВРП, оскільки при повторному розгляді дисциплінарної справи ВРП все одно була би позбавлена можливості призначити ще більш м`яке дисциплінарне стягнення. 

Суддя Микола МАЗУР