Справа № 527/760/26 
провадження 2/527/774/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області області в складі:
головуючого судді – Свістєльнік Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання – Мороз Ю.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», який подано представником позивача Омельяненком Романом Руслановичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
24 березня 2026 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, сформованим в системі «Електронний суд».
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 20.07.2025 року уклали Кредитний договір (оферти) № 20.07.2025-100000302. 13.08.2025 року між Кредитодавцем та Позичальником було укладено додатковий договір за яким Сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою Позичальника збільшити Суму Кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до Договору: 1.1. Сума Кредиту з дати укладення даного Додаткового Договору становить 8000 грн 00 коп. Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 20480 грн, що складається з: тіла кредиту - 8000 грн; процентів - 9920 грн; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1440 грн; неустойки - 1120 грн. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 5840 грн від 12.09.2025 року.
Враховуючи вищевикладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 20480,00 гривень, а також судові витрати.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 25 березня 2026 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
23 квітня 2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому він просив позов ТОВ «Споживчий центр» задовольнити частково та стягнути з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2160,0 грн (8000,00 грн тіло боргу – 5840,00 грн часткова сплата). У іншій частині позовних вимог просив відмовити. Посилаючись на те, що він як військовослужбовець, який проходить службу за контрактом з 24.05.2025 та дотепер, повинен бути звільнений від виконання перед кредитором зобов`язань, зокрема по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки.
05 травня 2026 року до суду надійшов відповідь на відзив.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві прохав проводити розгляд справи у відсутність представника банку, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. У відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
20.07.2025 року ОСОБА_1 підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку до кредитного договору № 20.07.2025-100000302 від 20.07.2025 (далі Заявка), за умовами якої ОСОБА_1 надано кредит у сумі 7000,00 грн (п. 2); строком на 217 днів з дати його надання (п.3); дата повернення кредиту – 21.02.2026 (п.4); процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6). Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 630 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.8). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 630 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (п.9). Неустойка: 105 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.17) (а.с.20-26).
Договір укладено в електронній формі та підписано ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е346.
Крім того, 13.08.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії), який було підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора К986. Відповідно до умов якого, сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв`язку з чим внести наступні зміни до договору: сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору становить 8000,00 грн, яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених у договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші) (а.с.27-28).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися укласти саме електронний договір та підписання його з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Судом встановлено, що позивачем надано до суду кредитний договір, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як вбачається із Заявки, позичальник ОСОБА_1 зазначив реквізити належного йому електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за договором: 4441-11ХХ-ХХХХ-2590.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором № 20.07.2025-100000302 виконало та надало позичальнику 20.07.2025 та 13.08.2025 грошові кошти у загальному розмірі 8000,00 грн, що підтверджується листами ТОВ «УПР» (а.с.36-37).
Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 8000,00 грн, як встановлено у кредитному договорі та додатковій угоді.
Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 № 7 від 24.05.2025, сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особливого складу військової частини та на всі види забезпечення.
У статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 р., після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Оскільки ОСОБА_1 був військовослужбовцем на час дії кредитного договору, тому на нього розповсюджуються пільги, визначені у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».
Таким чином, у період виконання умов кредитного договору і до сьогодні, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».
Тому суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Крім того, з розрахунку заборгованості, відомостей викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, вбачається, що ОСОБА_1 добровільно сплатив грошові кошти у розмірі 5840,00 грн. Таким чином підлягає задоволенню стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту у розмірі 2 160,00 грн, з урахуванням добровільної сплати грошових коштів на рахунок кредитодавця (8000 грн - 5840 грн=2160,00 грн).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості неустойки за кредитним договором № 20.07.2025-100000302 від 20.07.2025 в розмірі 1120,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 20.07.2025-100000302 від 20.07.2025 неустойки в розмірі 1120,00 грн до задоволення не підлягають.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом з умов договору, комісія за надання кредиту: 630,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 630 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів (п.п.8-9).
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Приймаючи до уваги те, що у договорі ТОВ «Споживчий центр» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, суд дійшов висновку, що положення п. 1.9 кредитного договору № 20.07.2025-100000302 від 20.07.2025 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1440,00 грн – заборгованості по комісії до задоволення не підлягає.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяучасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі.
Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місце знаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, р/р НОМЕР_3 , МФО 305299) суму заборгованості за кредитним договором № 20.07.2025-100000302 від 20.07.2025 року в розмірі 2 160,00 грн.
Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 280,61 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місце знаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032);
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя   Ю. М. Свістєльнік