ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року
м. Харків
справа № 953/12027/24
провадження № 22-ц/818/2200/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів –Пилипчук Н.П., Савенко М.Є.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Зябкіна Вадима Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2025 року в складі судді Власової Ю.Ю.,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ( а.с. 157) після уточнення якого просила відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 77 382,56 грн та неотримані ним кошти за час знаходження належного йому автомобілю на штраф майданчику у розмірі 18 248,40 грн та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, 06.08.2024 р. на перехресті вул. Матюшенко та вул. Петропавлівської м Харкова сталася дорожньо – транспортна пригода за участю автомобілю «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким володів ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_2 .. Відповідно до висновку експертизи № КСЕ-19/121-24/23846 від 11.09.2024 « у діях велосипедиста ОСОБА_2 вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП». Зазначене доводить вину відповідача у виникненні ДТП та його обов`язок відшкодувати завдану позивачу шкоду у розмірі 77382, 56 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Позивачем не надано доказів про наявність законних підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд визначився про відмову у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогами закону. Суду надані належні докази на підтвердження позовних вимог яким суд належної оцінки не надав та безпідставно відмовив у задоволені позову. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане ТСЦ 6360 (т.1 а.с. 5) .
Транспортний засіб HYUNDAI ELANTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі укладеного договору № б/н оренди транспортного засобу без екіпажу з правом подальшого викупу від 23.12.2023 передано в оренду ОСОБА_1 (т.1 а.с. 6-8).
Відповідно до п. 2.2.3. договору Оренди від 23.12.2023, Орендар ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний нести витрати на утримання транспортного засобу, включаючи страхування транспортного засобу та своєї відповідальності, а також витрати, що виникають у зв`язку з його експлуатацією. 
Згідно висновку експертизи № КСЕ-19/121-24/23846 від 11.09.2024 шостого серпня 2024 року на перехресті вул. Матюшенка та вул. Петропавлівської у м. Харкові сталася дорожньо - транспортна пригода, учасниками якої стали ОСОБА_2 , який керував велосипедом та ОСОБА_1 , який керував автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 автомобіль отримав механічні пошкодження. 
У висновках вказаної експертизи визначено, що у дорожній обстановці водій автомобіля HYUNDAI ELANTRA, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП виконанням вимог п.п. 10.1, 16.11, а також дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, які перебувають з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. 
Велосипедист ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, які перебувають з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. 
Згідно висновку експерта №7891 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження за заявою ОСОБА_3 від 13.11.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 06.08.2024 становить 154765,13 грн (т.1 а.с. 111-116).
Київська окружна прокуратура м. Харкова надала обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024221130001223 від 07.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 953/9080/24). Станом на час розгляду даної цивільної справи, рішення у справі № 953/9080/24 не прийнято. 
Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 26.09.2024, кримінальне провадження у частині вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку із відсутністю у діянні останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т.1 а.с. 184-186).
У вказаній постанові визначено, що водій автомобіля HYUNDAI ELANTRA, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі, наближаючись до перехрестя, перед яким встановлений передбачений ПДР України дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя головною дорогою.
Натомість велосипедист ОСОБА_2 , рухаючись на дозволений рух зелений сигнал світлофору, наближаючись головною дорогою, до перехрестя та маючи перевагу у його перетинанні, мав право розраховувати не те, що ОСОБА_1 , який рухався другорядною дорогою, виконає ПДР України і надасть йому перевагу у русі. 
В ході даної ДТП, окрім ОСОБА_2 , жодна особа тілесних ушкоджень не отримала. ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що використання велосипеду для переміщення особи як учасника дорожнього руху не є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки такий засіб не приводився в рух за допомогою електричного двигуна;
За загальним правилом якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( ч. 5 ст.1187 ЦПК України).
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Оскільки позивач , як законий володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за вчинення дорожньо – транспортної пригоди без вини, а вина відповідача як учасника дорожнього руху лише може бути врахована при визначенні ступеню відповідальності позивача, суд неправильно встановив характер спірних правовідносин та помилково вважав, що належним відповідачем у дійсній справі є страховик позивача. 
Згідно висновку експертизи № КСЕ-19/121-24/23846 від 11.09.2024 що у дорожній обстановці водій автомобіля HYUNDAI ELANTRA, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП виконанням вимог п.п. 10.1, 16.11, а також дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, які перебувають з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Велосипедист ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього 
При цьому зазначений висновок не містить даних про грубу необережність або умисел велосипедиста ОСОБА_2 у виникненні ДТП. 
Тому підстави для задоволення позову відсутні.
Оскільки висновки суду першої інстанції не грунтуються на вимогах закону, рішення суду підлягає зміні з мотивів викладених в цій постанові.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших мотивів, перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Зябкіна Вадима Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2025- змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий           О.Ю.Тичкова

Судді            Н.П. Пилипчук

М.Є. Савенко