П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/13333/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г. Дата і місце ухвалення: 10.03.2026р., м. Миколаїв 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень і вимог, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування:
рішення про застосування штрафних санкцій від 17.03.2025р. №3990/14292405;
рішення про застосування штрафних санкцій від 17.03.2025р. №4002/14292405;
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025р. №Ф-4009;
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2025р. №Ф-3971-1429-У.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 16.11.2016р. по 23.02.2018р. він мав правовий статус фізичної особи-підприємця, здійснював господарську діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Після припинення в 2018 році підприємницької діяльності ОСОБА_1 не здійснював будь-якої господарської діяльності. На підставі повідомлення державного реєстратора від 23.02.2018р. щодо припинення позивачем підприємницької діяльності Головне управління ДПС у Миколаївській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку за період з 01.01.2017р. по 23.02.2018р., за результатами якої було прийнято оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій від 17.03.2025р. №3990/14292405 і №4002/14292405 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025р. №Ф-4009 і від 25.06.2025р. №Ф-3971-1429-У. Зазначені рішення та вимоги про сплату боргу ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що прийняті за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної з порушенням чинного законодавства. Зокрема, позивач стверджував, що контролюючим органом не було належним чином повідомлено його про проведення перевірки; конверт, в якому перебував наказ про призначення відповідної перевірки, повернувся відповідачу без вручення його ОСОБА_1 за закінченням строків зберігання і він не містив будь-яких позначок / написів щодо причин його невручення адресату. Зазначене позбавило ОСОБА_1 можливості надати документи, які становили предмет перевірки. За твердженнями позивача, Головне управління ДПС у Миколаївській області провело перевірку поза межами 1095 строку з моменту припинення господарської діяльності позивача. Акт перевірки від 24.12.2024р. не містить посилань на будь-які первинні, платіжні чи розрахункові документи, які б свідчили про завищення ОСОБА_1 у 2017 році витрат, що призвело до заниження суми чистого оподаткованого доходу. Контролюючий орган визначив розмір отриманого доходу виключно шляхом припущень, без належного документального обґрунтування. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.03.2025р. №3990/14292405.
Визнано протиправними і скасовано вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025 № Ф-4009 та від 25.06.2025 № Ф-3971-1429-У.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3039,49 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 10.03.2026р. у відповідній частині, з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 до суду частково надав документи, якими підтвердив видатки за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. на загальну суму 110 144,76 грн. (із задекларованих 1 125 147,33 грн.). На підставі цього суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган не вірно розрахував суму чистого доходу, що враховується при обчисленні суми ЄСВ, а отже і суму боргу (недоїмки), штрафів і пені. При цьому, судом повністю скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.03.2025р. №3990/14292405 і вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025 № Ф-4009 та від 25.06.2025 № Ф-3971-1429-У. Судом не враховано, що відповідні документи ОСОБА_1 до перевірки не надавалися, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах відсутня протиправність дій контролюючого органу щодо розрахунку грошових зобов`язань платника податків та застосування штрафів/нарахування пені. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в ході документальної перевірки податковим органом надсилався на адресу ОСОБА_1 лист від 24.12.2024р. №25734/6/14-29-24-05-03 про надання первинних документів. В порушення підпункту 16.1.5 статті 16 ПКУ платник податків проігнорував такі законні вимоги контролюючого органу – у встановлений строк не надав запитувані документи і жодних пояснень по суті запитів. Позивач допустив ухилення від отримання кореспонденції та контактів з податковим органом. При цьому, пунктом 44.6 статті 44 ПК України чітко визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просить відмовити в її задоволенні. Стверджує, що про проведення перевірки він не знав, підприємницьку діяльність припинив в 2018 року та з 2022 року має статус внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати первинні документи, які становлять предмет перевірки. Акт перевірки не містить посилань на будь-які первинні, платіжні чи розрахункові документи, які б свідчили, що у період з 2017 року позивачем було завищено суму витрат, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу. Головне управління ДПС у Миколаївській області, визначаючи розмір отриманого ОСОБА_1 доходу, керувалося виключно припущеннями, без належного документального обґрунтування своїх висновків. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.11.2025р. у період з 16.11.2016р. по 23.02.2018р. ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
02.02.2018р. позивач подав контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік.
Згідно з розрахунками податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2 до вищенаведеної податкової декларації) в 2017 році загальна сума одержаного позивачем доходу становила 1135492,70 грн., вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, 1092315,43 грн., інші витрати 32831,90 грн., чистий дохід 10345,37 грн.
27.12.2019р. ОСОБА_1 подав контролюючому органу уточнену податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік.
Відповідно до розрахунків податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2 до вищенаведеної уточненої податкової декларації) в 2017 році загальна сума одержаного позивачем доходу становила 1135492,70 грн., вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції 1092315,43 грн., інші витрати 32831,90 грн., чистий дохід 10345,37 грн.
Згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2018 рік, поданої позивачем 21.08.2018р., доходи та видатки у 2018 році в нього були відсутні.
09.02.2018р. ОСОБА_1 надіслав контролюючому органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому нарахував ЄСВ у розмірі 8448,00 грн. із суми чистого доходу (прибутку) 10345,37 грн.
У зв`язку з надходженням з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (запис від 23.02.2018р. №25220060002070721), на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 24.12.2024р. №1776-п «Про проведення документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 », у період з 03.02.2025р. по 07.02.2025р. відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 .
Перед початком вказаної перевірки відповідач надіслав позивачу лист від 24.12.2024р. №25734/6/14-29-24-05-03 з проханням надати інформацію та документи, зокрема книги обліку доходів і витрат (ф-10).
Вказаний лист та копію наказу про призначення перевірки від 24.12.2024р. №1776-п Головне управління ДПС у Миколаївській області надіслало на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом №0600996662842 з повідомленням про вручення.
Поштове відправлення повернулося 10.01.2025р. відправнику без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з актом від 07.02.2025р. №192/14-29-24-05/ НОМЕР_1 про ненадання платником податків документів на документальну позапланову невиїзну перевірку станом на 07.02.2025р. (останній день перевірки) ОСОБА_1 не надав пояснення та документи.
За наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки Головне управління ДПС у Миколаївській області склало акт від 14.02.2025р. №2238/14-29-24-05/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017р. по 23.02.2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.11.2016р. по 23.02.2018р., як фізичної особи-підприємця».
У висновках акту перевірки, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем:
пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо ненадання (відсутності) до перевірки книги обліку доходів та витрат;
пункту 1 частин другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо заниження єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 101277,00 гривень.
Акт перевірки від 14.02.2025р. контролюючий орган надіслав на адресу ОСОБА_1 , однак поштове відправлення №0601112959738 було повернуто до Головного управління ДПС у Миколаївській області у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою про причини повернення / досилання (ф. 20) від 03.03.2025р. 
17.03.2025р., на підставі акту перевірки від 14.02.2025р. №2238/14-29-24-05/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято:
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від №3990/14292405, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50638,50 грн.;
рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок №4002/14292405, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 136,00 грн.;
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025р. №Ф-4009 щодо сплати позивачем ЄСВ у розмірі 101277,00 грн.
Також, відповідач виставив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2025р. №Ф-3971-1429-У щодо сплати позивачем ЄСВ коштів у сумі 152033,90 грн., з яких: 101277,00 грн. недоїмка і 50756,90 грн. штрафи, яку позивач отримав 30.06.2025р.
Вважаючи вказані рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про їх скасування.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , виходив з того, що поданими позивачем до суду первинними документами (видатковими накладними, актами надання послуг, актами прийому-здачі виконаних робіт / послуг тощо) підтверджуються його видатки за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. на загальну суму 110144,76 грн. Відтак, за висновками суду, контролюючий орган невірно розрахував суму чистого доходу, що враховується при обчислені суми ЄСВ, а отже і суму боргу (недоїмки), штрафів і пені. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про протиправність рішення про застосування штрафних санкцій від 17.03.2025р. №3990/14292405, вимог про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025р. №Ф-4009 і від 25.06.2025р. №Ф-3971-1429-У.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 . 
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції у відповідній частині колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Колегія суддів зазначає, що ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону №2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Водночас 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України №2260-IX від 12 травня 2022 року). З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.
Також, колегія суддів звертає увагу, що Закон України №2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий «суцільний» мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.
Таким чином, підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлює декілька самостійних підстав для проведення документальної позапланової перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Виникнення такого права є достатньою підставою для призначення і проведення перевірки, яке має бути реалізоване з обов`язковим дотриманням інших умов, встановлених ПК України (зокрема, дотриманням вимог статей 81, 82 ПК України), і обмежене виключно граничним строком, про який йдеться у статті 102 ПК України (з урахуванням особливостей у її застосуванні, встановлених у зв`язку із «ковідними» і «воєнними» змінами).
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.06.2024р. по справі №520/4882/23, від 17.04.2025р. по справі справа №160/18691/23, від 19.05.2025р. по справі №160/9787/23.
При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 , передусім, посилався на те, що він не був обізнаний про проведення документальної позапланової перевірки, копію наказу від 24.12.2024р. №1776-п про проведення перевірки він не отримував, як і не отримував запиту про надання документів, що становлять або пов`язанні з предметом перевірки.
Суд першої інстанції визнав необґрунтованими такі доводи позивача. 
Колегія суддів вважає, що перевірка вказаної обставини має визначальне значення при вирішенні даного спору, оскільки висновки контролюючого органу, наведені в акті перевірки від 14.02.2025р. №2238/14-29-24-05/3071218130, ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 не надав до перевірки документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. А відтак, від встановлення того, чи мав позивач об`єктивну можливість надати відповідні документи, чи був він обізнаний про вимогу контролюючого органу про їх надання, залежить правова оцінка щодо наявності/відсутності в його діях порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
ПК України не встановлює особливостей проведення перевірки відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України як-от, що така може бути тільки невиїзною або ж тільки виїзною. Не встановлює ПК України і такого порядку проведення документальних позапланових перевірок, як спочатку призначення невиїзної перевірки, а тільки після отримання письмового звернення платника податків - виїзної.
На переконання колегії суддів, встановлене у ПК України правове регулювання слід тлумачити так, що за наявності визначених у статті 78 ПК України підстав, контролюючий орган може провести або документальну позапланову виїзну перевірку, або ж документальну позапланову невиїзну перевірку. Зазначене свідчить про наявність у контролюючого органу певної свободи розсуду.
При цьому, відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. (п.78.5 ст.78 ПК України)
Відповідно до п.79.1, п.79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За правилами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно п.42.3 ст.42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. (п.42.5 ст.42 ПК України)
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.
Відповідно до пункту 70.7. статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014р. №22, встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.
Як вбачається з матеріалів справи, наказ про призначення перевірки від 24.12.2024р. №1776-п та лист від 24.12.2024р. №25734/6/14-29-24-05-03 з проханням надати інформацію та документи, Головне управління ДПС у Миколаївській області надіслало рекомендованим листом №0600996662842 з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 . 
Як стверджує Головне управління ДПС у Миколаївській області, місце проживання позивача за вказаною адресою підтверджено відомостями Реєстру територіальної громади міста Миколаєва, що зазначені у листах Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 04.01.2024р. №19.03.03-11/61/24 та від 22.04.2025р. №10396/19.03.03-11/19/14/25. 
Поштове відправлення повернулося 10.01.2025р. відправнику без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
З посиланням на вказані вище положення ст.ст.42, 70, 79 ПК України Головне управління ДПС у Миколаївській області стверджує, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 24.12.2024р. №1776-п та лист від 24.12.2024р. №25734/6/14-29-24-05-03 з проханням надати інформацію та документи, що надіслані контролюючим органом на адресу ФОП та були повернуті без вручення їх адресату, вважаються такими, що йому вручені.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції погодився з такими доводами відповідача. 
Однак, при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що з лютого 2018 року ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст. 42 ПК України, якою визначено, що надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається належним чином врученим останньому, не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються виключно платників податків в розумінні п.15.1 ст.15 ПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2022р. ОСОБА_1 отримано довідку №3225-7000583474 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно якої фактичною адресою проживання позивача було: АДРЕСА_2 .
Згідно акту встановлення факту здійснення догляду №74 від 30.05.2024р. та довідки від 30.05.2024р. №01/182 ОСОБА_1 знаходиться на обліку у відділі соціального захисту населення виконавчого комітету Гірської сільської ради та отримує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно вказаних акту та довідки адресою проживання ОСОБА_1 також значиться АДРЕСА_2 .
Також, 30.01.2025р. ОСОБА_1 отримана довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи №6120-5003597250, згідно якої фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3 . 
Відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Враховуючи наведене колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та не вважається таким, що був обізнаний про її здійснення через призму положень статті 42 ПК України. 
Більше того, положення пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачають, що документи вважаються належним чином врученими не тільки якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а й у разі коли такі документи особисто вручені платнику податків (його представнику).
В даному випадку відповідач обмежився надсиланням в грудні 2024 року наказу про призначення перевірки та вимоги про надання документів на податкову адресу ФОП, який припинив свою діяльність ще в лютому 2018 року, без здійснення дій, спрямованих на особисте вручення ОСОБА_1 цих документів (надіслання відповідних матеріалів на адресу електронної пошти, повідомлення засобами телефонного зв`язку про можливість їх отримання безпосередньо в приміщенні органу ГУ ДПС, тощо) з тим, аби надати йому можливість бути обізнаним про позаплановий захід контролю та взяти участь у його здійсненні, в т.ч. шляхом надання документів, що становлять або пов`язані з предметом перевірки.
Колегія суддів наголошує, що станом на дату призначення перевірки позивач вже більше п`яти років не був зареєстрований як фізична особа-підприємець та в умовах воєнного стану, коли має місце масове переселення громадян в більш безпечні, на їх думку, місця проживання, Головне управління ДПС у Миколаївській області у спірних правовідносинах допустило формальний підхід до повідомлення про проведення перевірки.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. (постанова Верховного Суду від 19.11.2024р. по справі №640/10280/20)
Щодо надання документів до перевірки.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовані статтею 44 Податкового кодексу України. 
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України (в редакції чинній на момент припинення позивачем підприємницької діяльності), платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до ст.80 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органи мають право одержувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів.
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує акт відмови.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. (п.85.6 ст.85 ПК України)
За наведених колегією суддів вище обставин, в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про надіслання йому запиту від 24.12.2024р. №25734/6/14-29-24-05-03 про надання документів, що унеможливило надання на них відповіді. 
В постанові від 08.11.2021р. по справі №640/21601/19 Верховний Суд зазначив, що судам слід з`ясувати, чи дійсно позивач вживав усі залежні від нього заходи для забезпечення повної і об`єктивної перевірки, чи ухилявся від її проведення, а також перевірити та оцінити поведінку контролюючого органу (чи надав він реальну можливість платникові податків надати усі документи, чи у повній мірі забезпечив право на участь в її проведенні).
Колегія суддів, з огляду на встановлені вище обставини справи, доходить висновку, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не вчинив дій, спрямованих на забезпечення права ОСОБА_1 на участь у проведенні перевірки та надання всіх документів, що становлять її предмет. А відтак, висновки акту перевірки від 14.02.2025р. №2238/14-29-24-05/3071218130, які ґрунтуються виключно на наявній у податкового органу інформації, без дослідження первинних документів, не можуть бути визнанні обґрунтованими. 
При вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.03.2025р. №3990/14292405 та вимог про сплату боргу (недоїмки) від 17.03.2025 № Ф-4009 та від 25.06.2025 № Ф-3971-1429-У, однак допустив не правильне застосування норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення від 10.03.2026р. 
В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року змінити в частині підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 28 квітня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук