Справа № 683/398/26
2/683/696/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого – судді Завадської О.П.
секретаря Поважнюк О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові Хмельницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат – Григорук Сергій Васильович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат – Григорук С.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 09 жовтня 2025 року в сумі 12000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату пред`явлення позову складає 516320,40 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2025 року між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручно написаної відповідачем розписки в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до даної розписки ним було надано в борг відповідачу грошові кошти 12000,00 доларів США в якості позики. Підтвердженням факту укладення договору є оригінал розписки, відповідно до змісту якої відповідач підтверджує факт отримання від позивача позики 12000,00 доларів США та своє зобов`язання про її повернення позивачу у строк до 01 грудня 2025 року. Оскільки станом на дату пред`явлення позову відповідач заборгованість не повернув, про що свідчить наявність у нього оригіналу розписки, просить її стягнути в примусовому порядку.
Представник позивача – адвокат Григорук С.В. направив до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просив задовольнити позов та розглянути справу без участі сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, заяв по суті не подавав, клопотань не заявляв.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2026 року постановлено заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики у формі розписки, написаній власноручно відповідачем, в якій останній підтвердив отримання від ОСОБА_1 у борг грошових коштів у розмірі 12000,00 доларів США в якості позики, які зобов`язувався повернути у строк до 01 грудня 2025 року включно.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі №465/5980/17 (провадження №61-1178св20)).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів – робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц (провадження №61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15 (провадження №61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17 (провадження №61-9694св20).
За змістом оригіналу розписки від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 грудня 2025 року включно.
З аналізу розписки вбачається, що вона містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та безумовне та однозначне зобов`язання їх повернення до конкретно визначеного строку. Боргова розписка є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику та зобов`язання останнього повернути отримані кошти в обумовлений строк.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заявленого боргу за договором позики.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, інваліди І та ІІ груп.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0033314 від 12 жовтня 2022 року позивач є особою з ІІ групою інвалідності (захворювання пов`язані із захистом Батьківщини) безстроково.
Враховуючи, що позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5163,20 грн (станом на 10 лютого 2026 року (пред`явлення позову) курс долара США за курсом Національного банку України становив 1 долар США – 43,0267 грн).
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81,258-259,263-265, 280-282 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат – Григорук Сергій Васильович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 09 жовтня 2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , суму заборгованості за договором позики від 09 жовтня 2025 року у розмірі 12000,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 5194,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга позивачем на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; 
відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя