Номер провадження 2/754/2794/26
Справа №754/14231/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

28 квітня 2026 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 95 557, 02 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2021 р. між сторонами було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/108991 від 17.06.2021 р. до Заяви-Договору №26208021405741/980/РКО від 17.06.2021 року. Відповідно до умов договору банк зобов`язується, в межах ліміту кредитування, відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надати йому грошові кошти , а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі передбачені договором. Відповідачкою умови договорів не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Станом на 13.07.2025 року заборгованість відповідачки перед позивачем становить у розмірі 95 557, 02 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 35 495, 90 грн., заборгованості за відсотками - 60 061, 12 грн., у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 03.09.2025 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
22.09.2025 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позовних вимог у зв`язку з тим, що з початком повномасштабного вторгнення, вона поїхала за кордон та повернулась рік потому. Через війну та вимушений від`їзд відповідачка втратила роботу, можливості погашати кредит на той час не було. Окрім того, відповідачка фактично є утримувачем своєї родини, адже має мати пенсіонерку, бабусю 1942 року народження та сина, який навчається у закладі освіти. Також, в період 2022-2025 року батько відповідачки захворів на онкологію, і всі кошти родини йшли виключно на подовження його життя. Незважаючи на вище зазначене, відповідачка не відмовляється від взятих на неї обов`язків. Так, за першої можливості сплачувала заборгованість та не відмовляється від її погашення в цілому. ОСОБА_1 частково не погоджується з долученим позивачем розрахунком заборгованості за договором кредиту. З даного розрахунку є незрозумілим сума відсотків яка заявляється до стягнення з відповідача у розмірі 60 051, 12 грн. По приблизному розрахунку відповідачки строк користування кредитом становив 37 місяців з 17.06.2021 р. по 16.06.2024 р. з кредитним лімітом у 100 000, 00 грн. та відсотковою ставкою 30% річних. З 37 місяців пільговий період користування кредитом становив 2 місяці і з серпня 2021 року по лютий 2024 року відповідачкою оплачено відсотки за користування кредитом. З березня 2022 року по 01.05.2023 року вона не сплачувала відсоток за користування кредитними грошима. Повернувшись в Україну, одразу пішла до банку де їй озвучили суму відсотків за користування кредитом станом на травень 2023 року у розмірі 33 000,00, яку вона оплатила протягом наступних місяців. Окрім того, відповідачка не погоджується з нарахованими позивачем 30 відсотками на прострочену суму заборгованості у розмірі 20 672, 47 грн. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені додатком, правилами ФО та тарифами.
26.09.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача просить суд позовні вимоги задовольнити з огляду на те, що представник АТ «Кредобанк» не погоджується із зазначеним твердженням та вважає, що відповідачка неправильно тлумачить кредитний договір. Так, у п. 1 Заяви-Договору, зазначається, що шляхом укладання Заяви-Договору, Сторони (АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 ) підтверджують ознайомлення з умовами та включення положень Правил та Тарифів до Договору у якості його невід`ємної частини. Як було встановлено раніше, термін (строк) дії Кредитного договору продовжився на аналогічний строк, оскільки від Клієнта не надійшла відповідна письмова заява. ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання перед Банком. Оскільки строк дії договору було продовжено, 14.06.2024 р. поточна заборгованість повністю перейшла у прострочену, і у період з 01.07.2024 р. по 01.05.2025 р. на прострочену суму заборгованості нараховувалися відсотки. 
29.10.2025 відповідачкою подані пояснення по справі з доданими квитанціями про сплату заборгованості.
30.10.2025 року відповідачкою подано клопотання про долучення доказів з доданими квитанціями про сплату заборгованості.
Ухвалою судді від 27.11.2025 року було витребувано від Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" актуальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором кредитної лінії станом на день надання відповіді суду.
05.01.2026 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду, з якого вбачається, що відповідачка станом на 31.12.2025 має загальну заборгованість 87 557, 02 грн., яка складається з 27 495, 90 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 60 061, 12 грн. - заборгованість по відсоткам. 
Згідно із вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.06.2021 р. між сторонами було підписано Додаток про відкриття кредитної лінії №ПКК/108991 від 17.06.2021 р. до Заяви-Договору №26208021405741/980/РКО від 17.06.2021 року.
Відповідно до п. 1. Додатку, на умовах визначених Заявою-Договором та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», затвердженими Рішення Правління АТ «Кредобанк» - протокол № 659 від 24 травня 2021 р. (Правила ФО), Правилами користування банківським платіжними картками АТ «Кредобанк» (надалі разом - Правила), Тарифами АТ «Кредобанк», затвердженими Рішенням Комітет з управління активами, пасивами та тарифами АТ «Кредобанк» протокол № 16/2021 від 18 березня 2021 р. (надалі - Тарифи), - Клієнт просить, а Банк зобов`язується - надати банківські послуги, визначені Додатком.
Відповідно до п. 1.3.1.1. Додатку, Банк зобов`язується в межах ліміту кредитування, встановленого та у розмірі та на умовах, обумовлених Додатком, Заявою-Договором та чинними, на момент укладення Додатку, умовами Правил ФО і Тарифів, - відкрити Клієнту кредитну лінію (надалі - Кредитна лінія), в межах якої надавати йому грошові кошти (надалі - Кредит) згідно з Додатком, Правилами ФО та Тарифами, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені Додатком, Правилами ФО та Тарифами.
Відповідно до п. 1.3.2.1. Додатку, максимальний ліміт Кредитної лінії: 200 000 грн. (Двісті тисяч гривень 00 копійок).
Як вбачається з п.1.3.2.2. Додатку, термін (строк) кредитної лінії до 16.06.2024 року.
Відповідно до п. 2 Додатку, кредитний договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами цього Додатку та діє до моменту повного виконання Сторонами зобов`язань за Кредитним договором. Зміни до цього Додатку вносяться за згодою Сторін у письмовій формі, крім випадків, передбачених Правилами ФО.
У п. 1 Заяви-Договору, зазначається, що шляхом укладання Заяви-Договору, Сторони ознайомлення з умовами та включення положень Правил та Тарифів до Договору у якості його невід`ємної частини.
Відповідно до п. 5 Заяви-Договору, Сторони мають права та несуть обов`язки, що випливають з цього Договору, Правил, Тарифів Банку та чинного законодавства України. У разі невиконання зобов`язань за цим Договором, ця Сторона відшкодовує іншій Стороні завданій їй таким невиконанням збитки, а також несе іншу відповідальність згідно з чинним законодавством, Правилами, Тарифами Банку.
Відповідно до п. 1.5. Глави 41 Розділу ІІ Правил ФО, Кредит (Кредити) в межах Кредитної лінії видається (видаються) на строк, який визначений відповідним Додатком. Термін (строк) Кредитної лінії, визначений відповідним Додатком, автоматично продовжується на новий аналогічний строк, якщо до моменту настання терміну (закінчення строку) дії Кредитної лінії від Клієнта не надійшла письмова заява про намір припинити дію Кредитного договору та відсутні (не застосовані) Банком підстави для припинення видачі Кредиту (Кредитів) в межах Кредитної лінії та/або дострокового повернення Кредиту (Кредитів), виданого (виданих) в межах Кредитної лінії. Настання строку (терміну) повернення Кредиту (Кредитів), в тому числі пред`явлення Банком вимоги про дострокове повернення Кредиту (Кредитів), виданих в межах Кредитної лінії, - не тягне за собою припинення Кредитного договору, якщо зобов`язання за ним не були належно виконані Сторонами.
Відповідачка вчасно не виконала свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. В свою чергу Банк вправі вимагати повернення кредиту, процентів та інших належних до сплати платежів у разі порушення істотних умов Кредитного договору, невиконання Позичальником зобов`язань передбачених Кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів справи вбачається, що станом на 30.12.2025 р. загальна сума заборгованості за Заявою-Договором №26208021405741/980/РКО від 17.06.2021 року становить 87 557, 02 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 27 495, 90 грн., заборгованості за відсотками - 60 061, 12 грн.
Згідно з вимогами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
Разом з тим, стороною позивача до копії договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року не додано документів, вказаних у переліку додатків до договору, сам договір надано не у повному його обсязі, а виключно копії трьох окремих сторінок, а також позивачем не додано до матеріалів позовної заяви жодних документальних доказів на підтвердження наданих позивачу адвокатських послуг, зокрема, опису виконаних робіт, щодо обсягу наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, в відтак вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 9 555, 70 грн., задоволенню не підлягає.
Таким чином, як встановлено в ході судового розгляду та доведено зібраними по справі доказами, відповідачка умови укладеного Договору своєчасно не виконала, а тому суд дійшов висновку стягнути з відповідачки на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Заявою-Договором №26208021405741/980/РКО від 17.06.2021 у загальному розмірі 87 557, 02 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028, 00 грн.. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 7, 10, 12, 19, 43, 49, 81, 83, 141, 174, 175, 178, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354-355 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ :
Позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» суму заборгованості за Заявою-Договором №26208021405741/980/РКО від 17.06.2021 у загальному розмірі 87 557, 02 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028, 00 гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дані позивача: Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», ЄДРПОУ 09807862, місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, 78.
Дані відповідачки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлено 28.04.2026.

Суддя:        Т. А. Зотько