ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/40/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Висоцького А.М. (доповідач), 
суддів: Левшиної Г.В., Віннікова С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про ухвалення додаткового рішення у справі №904/40/26
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (м. Київ) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.» (м. Дніпро)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (м. Київ)
про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року до Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "АГРО-АЛЬЯНС." про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 178 631,89 грн та судового збору у розмірі 32 679,48 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО".
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "АГРО-АЛЬЯНС." на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" страхове відшкодування у розмірі 2 178 631,89 грн (два мільйона сто сімдесят вісім тисяч шістсот тридцять одна гривня 89 копійок) та судовий збір у розмірі 32 679,48 грн (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять 48 копійок). 
Не погодившись з ухваленим рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "АГРО-АЛЬЯНС." звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/40/26 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» у повному обсязі.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/40/26 – залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 у справі № 904/40/26 – залишено без змін.
10.06.2026 на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» надійшла заява про прийняття додаткового рішення, в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.» на користь третьої особи судові витрати у розмірі 14 000, 00 грн..
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 11.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Висоцького А.М. (доповідач), суддів: Левшиної Г.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2026 питання щодо правничих витрат позивача в суді апеляційної інстанції призначено до розгляду в письмовому провадженні, відповідно до ст.244 ГПК України.
Відповідач правом надання заперечень щодо розміру витрат третьої особи на правничу допомогу не скористався, що не є перешкодує для розгляду заяви. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши вимогу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Сокол Діани Вікторівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/40/26 в апеляційній інстанції колегія суддів встановила наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
У відзиві на апеляційну скаргу представником ПрАТ «СК «ВУСО» адвокатом Сокол Д.В. визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ПрАТ «СК «ВУСО» очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн. та повідомлено, що розмір судових витрат буде доведений третьою особою у відповідності до вимог ст.129 ГПК України.
За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів бере до уваги, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21, пославшись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, наголосила:
- якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
У постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду врахував, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази їх понесення, протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023). Докази були датовані за період з 09.12.2021 до 03.08.2022, тобто до моменту постановлення рішення суду першої інстанції; погодився з позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки її зміст не містив обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Верховний Суд, здійснюючи касаційний перегляд господарських справ, також неодноразово посилався на зазначені висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови від 04.06.2025 у справі №912/2005/24, постанови від 25.09.2024 у справі № 910/1007/22, від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22, від 12.12.2024 у справі № 911/826/23, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24, від 12.03.2025 у справі №910/87/24, від 25.03.2025 у справі №910/11352/24, від 15.04.2025 у справі №910/6138/24).
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення можуть бути прийняті докази понесення витрат на правничу допомогу, які датовані після його ухвалення або, якщо вони датовані до ухвалення судового рішення, - в разі визнання поважними підстав їх неподання до судових дебатів, в інакшому випадку (якщо докази датовані до ухвалення судового рішення і сторона не заявляє клопотання про визнання поважними підстав неподання таких доказів до судових дебатів) такі докази не можуть бути прийняті судом і в задоволенні відповідної заяви сторони слід відмовити.
Колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено орієнтовний розмір витрат в сумі 20 000, 00 грн. Постанову суду ухвалено 09.06.2026, а 10.06.2026 третьою особою подано суду клопотання, отже, останнім дотримано строк, визначений у ч.8 ст.129 ГПК України.
До клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу наданий розрахунок робіт ( наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 09.06.2026.
Таким чином, докази прийняття третьою особою правничих послуг створені після ухвалення судового рішення (постанови), що є підставою для їх прийняття судом.
Так, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (клієнт за договором) та Адвокатом Сокол Д.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 1-20 КЮЮ від 20.01.2020, предметом якого є зобов`язання Адвоката надавати клієнту правову допомогу, пов`язану з захистом його прав і законних інтересів в судових справах.
В Додатковій угоді від 09.06.2026 до договору про надання правової допомоги № 1-20 КЮО від 20.01.2020 р. сторони домовились що Адвокат здійснює представництво Клієнта по Договору № 1-20 КЮО від 20.01.2020 року у Центральному апеляційному господарському суді в рамках розгляду судової справи Ло904/40/26 за позовом ПрАТ «СК «УСГ» до ТОВ «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО». 
Розмір гонорару за цим Договором по судовій справі № 904/40/26 у Центральному апеляційному господарському суді визначається згідно розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатом для надання правової допомоги, який складається та підписується Сторонами. В розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатом для надання правової допомоги вказується обсяг наданої Адвокатом юридичної допомоги та її загальна вартість виходячи з розрахунку вартості однієї нормогодини в суді апеляційної інстанції - 4000,00 грн., в суді касаційної інстанції - 6000,00 грн. та фіксованої вартості за участь в одному судовому засіданні (незалежно від форми його проведення: відеоконференція або участь безпосередньо в приміщенні суду, тощо): в суді апеляційної інстанції -3000,00 грн., в суді касаційної інстанції - 5000,00 грн. 
Оплата за цим Договором здійснюється протягом 30 днів (включно) з дня набрання судовим рішенням законної сили за умови надсилання (надання) Клієнту розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних Адвокатом для надання правової допомоги. 
За змістом опису робіт ( наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі адвокатом були надані послуги по Договору: ознайомлення та правовий аналіз змісту апеляційної скарги ( 30 хв.) - 2 000, 00 грн., підготовка та направлення іншим учасникам та суду відзиву від 29.05.2026 ( 3 год.) - 12 000, 00 грн..
Отже, матеріалами справи підтверджується надання третій особі правової допомоги і складання процесуальних документів у справі в суді апеляційної інстанції адвокатом Сокол Діаною Вікторівною.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19).
Розподіл судових витрат передбачено ст. 129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до частини 13 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/22, з посиланням на постанову об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Як зазначено вище, позивач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 14 000, 00 грн.
Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
З огляду на викладене, відсутність заперчень відповідача, обставини щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу у вказаному вище розмірі доведені позивачем згідно з положеннями ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Здійснивши аналіз матеріалів справи і доказів понесення витрат позивача на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги третьої особи та вважає необхідним стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.» 14 000,00 грн. понесених третьою особою витрат в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Сокол Діани Вікторівни про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №904/40/26 задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «АГРО-АЛЬЯНС.» ( 49089, м.Дніпро, вул.Макарова, будинок 14-А, код ЄДРПОУ 41963194) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03150, м. Київ, вул.Казимира Малевича, 31, код ЄДРПОУ 31650052) 14 000, 00 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткової постанови підписаний 30.06.2026. 

Головуючий суддя А.М. Висоцький

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина