Справа № 577/1520/26
Провадження № 3/577/498/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" червня 2026 р.  м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Логін Є.В., за участю особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Бутка К.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності,-
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, із повною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , працюючого армувальником бетонярем в ТОВ ПВК «Апробуд», РНОКПП НОМЕР_1 , - 
за ч.5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
В С Т А Н О В И В :

13.03.2026 о 16.47 год. в м. Конотоп, Сумської області, по вул. Комунальній, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mіtsubishi Galant 1.8» д.н. НОМЕР_2 , будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинене повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Пояснив, що дійсно керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, однак вважає, що діяв у стані крайньої необхідності. Зазначив, що спочатку автомобілем керувала його дружина. Під час руху їх малолітня дитина почала плакати, у зв`язку з чим дружина була змушена відволіктися на заспокоєння дитини. За таких обставин він пересів за кермо автомобіля та продовжив рух. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що на той момент в Конотопському районі була оголошена повітряна тривога, а також були чутні звуки роботи сил протиповітряної оборони. За його словами, вони прямували до укриття з метою убезпечення себе та малолітньої дитини від можливої небезпеки. Отже його дії були зумовлені необхідністю усунення небезпеки, яка загрожувала життю та здоров`ю його сім`ї, а тому вчинені в стані крайньої необхідності.
Представник ОСОБА_1 , адвокат Буток К.О. надав пояснення, аналогічні, викладеним у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП. Зокрема пояснив, що дії ОСОБА_1 були дійсно вчинені у стані крайньої необхідності з метою збереження життя і здоров`я його сім`ї. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 , пояснила, що 13 березня 2026 року близько 15 год вона разом із чоловіком та малолітнім сином виїхала з місця проживання у власних справах. Керування транспортним засобом здійснювала свідок, оскільки її чоловік позбавлений права керування транспортними засобами. З її слів, на момент виїзду з дому на території Конотопського району була оголошена повітряна тривога. Приблизно через годину, перебуваючи на автозаправній станції в м. Конотопі, їхня малолітня дочка почала плакати та вередувати, у зв`язку з чим свідок вживала заходів для її заспокоєння, а її чоловік пересів на водійське місце та продовжив керувати автомобілем. Також свідок зазначила, що в цей час чула звуки, схожі на вибухи, які, на її думку, могли бути пов`язані з роботою сил протиповітряної оборони. З огляду на це вона злякалася за безпеку сім`ї, після чого було прийнято рішення прямувати до укриття. Разом з тим свідок не змогла пригадати, чи було на той момент оголошено відбій повітряної тривоги. Проїхавши приблизно 150 метрів від автозаправної станції, транспортний засіб був зупинений працівниками поліції, які склали відносно її чоловіка протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, відповідно за повторне протягом року керування т/з особою яка була позбавлена цього права. При цьому свідок підтвердила, що під час оформлення адміністративних матеріалів ні вона, ні її чоловік не повідомляли працівникам поліції про наявність безпосередньої небезпеки, пов`язаної з повітряною тривогою, не зверталися з проханням забезпечити можливість пройти до укриття та не зазначали, що чоловік сів за кермо транспортного засобу у стані крайньої необхідності. Натомість причину його перебування за кермом пояснювали лише необхідністю заспокоїти малолітню дитину.
У судовому засіданні був допитаний інспектор поліції ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення. Свідок пояснив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був помічений на території автозаправної станції. Після цього за допомогою службового планшета ним було здійснено перевірку інформації щодо транспортного засобу та встановлено, що водій раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП. Після того, як автомобіль залишив територію АЗС, працівники поліції прослідували за ним та шляхом увімкнення проблискових маячків подали вимогу про зупинку . Під час встановлення особи водія та перевірки відомостей щодо його причетності до вчинення адміністративних правопорушень було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку з цим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, свідок зазначив, що на момент події на території Конотопського району повітряна тривога не оголошувалася. Як під час перебування працівників поліції на автозаправній станції, так і під час складання протоколу будь-яких ознак небезпеки не спостерігалося, а також не було чутно звуків, які могли б свідчити про наявність загрози. За показаннями свідка, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не повідомляли працівникам поліції про необхідність прямування до укриття та не зазначали, що керування транспортним засобом здійснювалося в стані крайньої необхідності. Натомість ОСОБА_1 пояснив свої дії необхідністю заспокоїти дружиною дитину, яка плакала. 
Заслухавши ОСОБА_1 , його представника, працівника поліції, свідка, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП доведена. Його дії вірно кваліфіковані за вказаною статтею, як керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, виходячи з наступного. 
Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, згідно п.п. а) п. 2.1. Постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху», водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 5 ст. 126 КУпАП, зокрема передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті .
Згідно довідки Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 20.03.2026, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_3 від 06.03.2025. А також, 17.12.2025 притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП. 
В матеріалах справи наявна копія постанови Гощанського районного суду Рівненської області від 28.10.2025, яка набрала законної сили, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами та 17000 грн. штрафу. 
Крім того, відповідно до постанови серії ЕНА № 6360756 від 17.12.2025, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., зокрема за керування транспортним засобом, будучи особою, позбавленої такого права. 
З приводу твердження ОСОБА_1 та його представника про вчинення дій в стані крайньої необхідності суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо вчинення ним дій у стані крайньої необхідності, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Як ОСОБА_1 так і свідок ОСОБА_2 посилалися на те, що на момент події на відповідній території була оголошена повітряна тривога, були чутно звуки вибухів, у зв`язку з чим вони прямували до укриття. Разом з тим зазначені пояснення спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, відповідно до відомостей, отриманих з відкритих загальнодоступних інтернет-ресурсів, що здійснюють моніторинг сигналів повітряної тривоги, встановлено відсутність оголошеної повітряної тривоги на території Конотопського району Сумської області станом на 16:47 год. 13.03.2026р., тобто в момент зупинки транспортного засобу. Відбій повітряної тривоги було оголошено цього дня о 15:52 год. 
За таких обставин суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 в цій частині та відхиляє їх як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, як вбачається із відеозапису нагрудного реєстратора поліцейського, під час складання протоколу будь-яких ознак небезпеки не спостерігалося, а також не було чутно звуків, які могли б свідчити про наявність загрози. Ні ОСОБА_1 , ні його дружина ОСОБА_2 не повідомляли працівнику поліції про необхідність прямування до укриття та не зазначали, що керування транспортним засобом водієм здійснювалося в стані крайньої необхідності. ОСОБА_1 пояснював, що сів за кермо через плач дитини, яку могла заспокоїти лише дружина. 
Між тим, самі по собі обставини, пов`язані з необхідністю заспокоєння малолітньої дитини під час поїздки, не свідчать про наявність безпосередньої небезпеки, яка не могла бути усунута іншими засобами, та не утворюють стану крайньої необхідності у розумінні закону.
Отже, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 були відсутні обставини, які б свідчили про вчинення ним діяння у стані крайньої необхідності, а тому наведені ним доводи не виключають адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та його вина повністю доведена, що підтверджуються низкою належних та допустимих доказів, які не були спростовані. Будь-яких обґрунтованих доводів, належних та допустимих доказів чи переконань, що спростовують вищенаведене, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Отже, зважаючи на викладене, хоча ОСОБА_1 винним себе не визнав, його винуватість підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, копією постанови від 28.10.2025 та 17.12.2025 , відеозаписом з місця події та іншими матеріалами справи.
Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 р. у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, установлені ПДР України, які мають дотримуватися при експлуатації автомобіля за будь-яких обставин.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з правопорушника судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, ч. 5 ст. 126, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя , -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу. (UA628999980313090149000018001,Отримувач коштів – ГУК у Сумській обл/Сумська обл./21081300,Код отримувача – (ЄДРПОУ) – 37970404, Банк отримувача – Казначейство України (ЕАП),Код банку (МФО) -899998,Призначення платежу – 21081300,Код класифікації доходів бюджету – адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху). 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. на рахунок держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі не сплати штрафу у встановлений строк, стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. 
Суддя:	  	Є. В. Логін