ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/6586/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії від 12.01.2026 № 163950036844;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди: з 11.12.1990 по 19.08.1991, з 19.08.1991 по 08.02.1993, з 24.07.2006 по 31.12.2009 та з 01.03.2022 по 18.12.2024;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2025. 
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Чернівецькій області) ,  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2,ГУ ПФУ в Полтавській області)  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.01.2026 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії за віком та подав необхідні документи.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.01.2026 №163950036844 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 21 день при необхідному стажі 32 роки.
Позивач не погоджується із зазначеним рішенням та вважає його протиправним, оскільки, на його думку, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу окремі періоди його роботи та підприємницької діяльності.
Зокрема, позивач зазначає, що відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991 та з 19.08.1991 по 08.02.1993 у кооперативі «Швидкість» та малому підприємстві «НВ Побутсервіс», посилаючись на недоліки у записах трудової книжки, а саме наявність виправлення у даті звільнення, відсутність номера протоколу про звільнення, відсутність печатки та дописування іншим чорнилом дати протоколу про прийняття.
На думку позивача, такі недоліки в оформленні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за належне ведення трудових книжок покладається на роботодавця, а працівник не повинен нести негативні наслідки порушення роботодавцем порядку їх оформлення.
Також позивач вказує, що відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди ведення ним підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009 та з 01.03.2022 по 18.12.2024 з підстав відсутності у реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату внесків.
Позивач зазначає, що здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, а тому період з 24.07.2006 по 31.12.2009 підлягає зарахуванню до страхового стажу відповідно до абзацу другого пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач посилається на те, що у період воєнного стану фізичні особи-підприємці мали право добровільно не сплачувати єдиний соціальний внесок, у зв`язку з чим, на його думку, період підприємницької діяльності з 01.03.2022 по 18.12.2024 також має бути врахований до страхового стажу.
Позивач вважає, що зарахування спірних періодів роботи та підприємницької діяльності збільшує його страховий стаж до понад 32 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком. У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.01.2026 №163950036844, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити йому пенсію за віком з 07.10.2025. 
16 червня 2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у якому відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що заява позивача про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за принципом екстериторіальності, за результатами чого 12.01.2026 прийнято рішення №163950036844 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказував, що при досягненні 60-річного віку у 2025 році для призначення пенсії за віком особа повинна мати не менше 32 років страхового стажу, тоді як страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 21 день. Зазначав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991 та з 19.08.1991 по 08.02.1993 через недоліки в оформленні записів трудової книжки, а також періоди підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009 та з 01.03.2022 по 18.12.2024 у зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків. На думку відповідача, під час розгляду заяви позивача страховий стаж було обчислено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. 
22 червня 2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що заява позивача від 05.01.2026 про призначення пенсії за віком була прийнята Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та відповідно до принципу екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яким 12.01.2026 прийнято рішення №163950036844 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не приймало рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії позивачу, а лише здійснило прийняття та реєстрацію заяви відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. З огляду на викладене відповідач-2 вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
05.01.2026 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії за віком, додавши документи, необхідні для її призначення. 
Заяву позивача за принципом екстериторіальності передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. 
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення від 12.01.2026 №163950036844 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
У зазначеному рішенні визначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 21 день. До страхового стажу не зараховано період роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991 у зв`язку з наявністю виправлення у даті звільнення, відсутністю номера протоколу про звільнення та незавіренням запису печаткою, період роботи з 19.08.1991 по 08.02.1993 у зв`язку з дописуванням іншим чорнилом дати протоколу про прийняття, а також періоди здійснення підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009 та з 01.03.2022 по 18.12.2024 у зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.01.2026 №163950036844, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991, з 19.08.1991 по 08.02.1993, періоди підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009 та з 01.03.2022 по 18.12.2024, а також призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2025. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 
Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З вказаного вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.
Наведене кореспондується положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Висновки щодо правозастосування
Щодо незарахування періоду роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991, оскільки наявне виправлення в даті звільнення, відсутній номер протоколу про звільнення та запис про звільнення не завірено печаткою, періоду роботи з 19.08.1991 по 08.02.1993, оскільки дописано іншим чорнилом дату протоколу про прийняття. 
Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та встановлено, що записи щодо прийняття на роботу, переведень та звільнення, які підтверджують спірні періоди трудової діяльності.
Суду не надано доказів визнання трудової книжки чи окремих записів у ній недійсними, підробленими чи будь-яких юридичних доказів їх недостовірності.
У будь-якому разі суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність ведення та оформлення трудової книжки і не зобов`язаний контролювати роботодавця щодо дотримання вимог до її заповнення. На особу не може покладатися тягар доведення достовірності відомостей, внесених до трудової книжки, а формальні недоліки її оформлення не можуть бути підставою для обмеження права на зарахування відповідного страхового стажу. 
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а. 
Таким чином, позовні вимоги в частині зарахування періодів роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991, 19.08.1991 по 08.02.1993 підлягають задоволенню. 
Щодо незарахування періоду ведення підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009, з 01.03.2022 по 18.12.2024, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату внесків. 
Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності зі застосуванням спрощеної системи оподаткування.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004 структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З огляду на вказане до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК);
Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду: копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 від 24.07.2006, виданого виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, копію довідки про взяття на облік платника податків №1196-06 від 25.07.2006 року, свідоцтво про сплату єдиного податку серії И №072895 від 31.012012 року.
Однак, вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
При цьому, позивачем не надано визначених законодавством документів: торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку (за спірний період 24.07.2006 -31.12.2009), патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування.
Слід відмітити, що зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 від 24.07.2006, виданого виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, не вбачається, що позивачем здійснювалось провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі зі застосуванням фіксованого податку.
При цьому, будь-яких документів, що підтверджують провадження позивачем підприємницької діяльності у спірний період за спрощеною системою оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, а також сплату позивачем страхових внесків - до суду не надано, що дає підстави для висновку, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 24.07.2006 по 31.12.2009 .
З викладеного слідує висновок, що досліджуваний період стажу - не підлягає врахуванню органами Пенсійного фонду України у межах розгляду заяви, що була подана ОСОБА_3 в межах обставин цієї справи, адже цей період не підтверджено позивачем документально. 
Щодо наступного періоду стажу, який, на думку позивача, протиправно не було враховано, суд вказує на таке. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.
15.03.2022 прийнято Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» відповідно до якого з 01 березня 2022 року до припинення воєнного стану, а також протягом дванадцяти місяців після такого припинення фізичні особи підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, мають право не сплачувати єдиний внесок за себе.
Суд звертає увагу, що надана законодавством можливість не сплачувати єдиний внесок у період дії воєнного стану є лише правом платника, а не звільненням його від нарахування внеску.
Як зазначалось судом вище, відповідно до ст. 1 та ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, визначальною умовою для зарахування певного періоду до страхового стажу є не лише факт перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності, а саме сплата страхових внесків.
Страховий стаж - це період, за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Оцінюючи ці доводи, суд наголошує на тому, що законодавець надав фізичним особам-підприємцям право не нараховувати та не сплачувати ЄСВ з метою зменшення фінансового навантаження на бізнес у критичні періоди. Проте, скориставшись цим правом, особа автоматично приймає на себе наслідки такої дії у сфері пенсійного забезпечення.
Чинне пенсійне законодавство України не містить виключень, які б дозволяли зараховувати до страхового стажу періоди, за які ЄСВ не сплачувався (навіть на законних підставах).
Отже, право на несплату ЄСВ, надане державою під час карантину чи воєнного стану, є формою податкової підтримки, але воно не кореспондується з автоматичним виникненням права на страховий стаж.
Оскільки стаж у солідарній системі прямо залежить від фактичного надходження коштів до фонду, а позивач самостійно підтвердив факт скористання своїм правом на несплату внесків (і не надав доказів зворотного), підстави для зарахування періоду з 01.03.2022 по 18.12.2024 року до страхового стажу відсутні. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача не було правомірних підстав для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періоду підприємницької діяльності позивача з 24.07.2006 по 31.12.2009, з 01.03.2022 по 18.12.2024 року, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Під час прийняття спірного рішення відповідач встановив, що позивач досяг пенсійного віку, однак не має необхідного страхового стажу, який відповідно до вимог законодавства у 2025 році повинен становити не менше 32 років, у зв`язку з чим і було відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 у повній мірі підтверджуються спірні періоди його роботи, зокрема з 11.12.1990 по 19.08.1991, з 19.08.1991 по 08.02.1993. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії позивач мав необхідний страховий стаж, достатній для призначення пенсії за віком відповідно до вимог чинного законодавства. 
Враховуючи фактичні обставини справи, суд зазначає, що зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу є єдино правомірним варіантом поведінки відповідача, від якого останній безпідставно ухилився, у зв`язку з чим це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду. 
Оскільки у спірних правовідносинах компетентним органом, який прийняв оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії та на якого покладається обов`язок щодо завершення процедури її призначення, є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, саме на цей орган підлягає покладенню обов`язок щодо призначення позивачу пенсії. 
Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплачувати позивачу пенсію задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Нарахування та виплата пенсії є наслідком прийняття уповноваженим органом рішення про її призначення та здійснюються територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем перебування пенсійної справи відповідно до вимог законодавства. Таким чином, після виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судового рішення щодо призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язане здійснювати її нарахування та виплату в силу вимог закону, а тому відсутні підстави для окремого покладення на нього такого обов`язку судовим рішенням. 
За таких обставин суд вважає належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування зазначеного рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії за віком. 
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
У спірному випадку суд встановив, що позивач 06.10.2025 досяг пенсійного віку, а зі заявою про призначення пенсії звернувся 05.01.2026, тобто у межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку. 
З огляду на викладене, відповідно до вимог чинного законодавства, пенсія за віком підлягає призначенню позивачу з дня досягнення ним пенсійного віку, тобто з 07.10.2025. 
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача 1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, з огляду на зарахування судом спірних періодів роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991, з 19.08.1991 по 08.02.1993 до загального страхового стажу, враховуючи те, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії не містить інших підстав для відмови, а також беручи до уваги встановлений судом загальний страховий стаж позивача, який перевищує необхідні 32 роки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком з 07.10.2025.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, досліджені судом докази, наявні у матеріалах справи, а також аналіз норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу пенсію за віком з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 07.10.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991, з 19.08.1991 по 08.02.1993 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 . 
Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача 1.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1064,96 грн. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, буд. 3, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58002, ЄДРПОУ 40329345), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.01.2026 №163950036844 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 11.12.1990 по 19.08.1991 та з 19.08.1991 по 08.02.1993, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2025.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков