Номер провадження: 22-ц/813/1840/26 
Справа № 522/6909/25-Е
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2025 року постановленого під головуванням судді Шенцевої О.П., повний текст рішення складено 16 жовтня 2025 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі ТОВ «Юніт капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 лютого 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 603510460 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. У подальшому Сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31 грудня 2024 року.
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому інші умови договору залишилися без змін. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно.
Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 8 від 17 грудня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18745 грн.
14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанас» та ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 18745 грн.
На підставі вищевикладеного позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18745,00 грн., яка складається з: 8 000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 10745,00 грн. заборгованість за відсотками.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» заборгованість за кредитним договором № 603510460 від 14 лютого 2020 року у розмірі 18745 гривень, яка складається з: 8000 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 10745 грн. - заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цокало Т.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду змінити шляхом зменшення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків з 10745 грн. до 4482 грн. загальний розмір зменшити з 18745 грн. до 12482 грн. Зменшити судовий збір з 2422,40 грн. до 1613,00 грн. Стягнути з ТОВ «Юніт капітал» на користь ОСОБА_1 понесені відповідачем судові витрати в суді першої інстанції в розмірі 3006, 90 грн. Стягнути з ТОВ «Юніт капітал» на користь ОСОБА_1 понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1213,99 грн. та судових витрат на правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 5000,00 грн. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не дослідив зміст кредитного договору, не здійснив його тлумачення, не встановив правову природу процентів, що нараховані позивачем. А саме те, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. 
Також, суд першої інстанції не дослідив умови додаткової угоди від 27 квітня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 до договору №603510460, в якому зазначена фіксована сума заборгованості 13 817,00 грн., та вказано проте, що будь-які нарахування по договору призупиняються. Тому, апелянт вважає, що з урахуванням оплати ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в розмірі 1335,00 грн., заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за договором №603510460 від 14 лютого 2020 року становить 4482,00 грн.  
У своєму відзиві ТОВ «Юніт капітал» зазначило, що уклавши договір, позичальник підтвердив що він ознайомлений повністю розуміє погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов договору на сайті первісного кредитора. Однак, враховуючи порушення відповідача зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання та умов договору в частині повернення кредитних коштів. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням електронного підпису укладено договір № 603510460 відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_1 кредит на суму 8000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати кредитодавцю проценти, відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ». 
Кредит надається строком на 30 днів, до 15 березня 2020 року, на цей період нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,50 % за кожний день користування кредитом, у випадку користуванням кредиту понад строк, застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а.с. 36-37).
Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № 9DGQ8667Y, який 14/02.2020 року о 12:41:41 год. відповідач ввів у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до заявки на отримання грошових коштів в кредит від 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 заповнені персональні данні, побажання з приводу суми кредиту у розмірі 8000 грн., а також зазначено номер картки НОМЕР_1 хх-хххх-0768.
На виконання умов вказаного кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на платіжну картку зазначену відповідачем, грошові кошти в розмірі 8000 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 54).
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2).
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с.63).
31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, згідно з якою сторони визначили, що «право вимоги» - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.64-67).
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року (а.с. 69). 
31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а.с. 70). 
31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а.с. 71). 
Таким чином, договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. 
26 травня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано реєстр права вимоги № 80, за яким передані (відступлені) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 603510460 від 14.02.2020 року на загальну суму 17 761,00 грн. У якому зазначена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 8 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 9 761,00 грн. (а.с.72-73).
Відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості у позичальника ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 17 761,00 грн., з яких: за тілом кредиту 8000,00 грн., за процентами 9 761,00 грн.(а.с.12-13). 
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п.8.2 якого строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору, та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Предметом цього договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому у відповідному Додатку (п.4.1.) (а.с.74-76).
З Реєстру прав вимоги №8 від 17 грудня 2021 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло від ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором № 603510460 від 14 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , заборгованість становить у загальній сумі 18745 грн. та складається з заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 8 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 10 745,00 грн. (а.с.81-82).
14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «Юніт Капітал» прийняло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором № 603510460 від 14 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , заборгованість яка станом на день формування звіту становить у загальній сумі 18 745,00 грн.
Задовольняючи позов ТОВ «Юніт капітал» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 745,00 грн., яка складається з 8 000 грн. суми позики за договором та 10745,00 грн. суми процентів за користування позикою суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору, відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розмірі заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку.
Колегія суддів з такими висновками суду погоджується в повному обсязі за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажом останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.
Пунктом 4.1. вказаного договору, передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
28 листопада 2019 року, укладено Додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 та викладено його в новій редакції, предметом цього Договору в редакції від 31 грудня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, в тому числі і щодо вимог, які виникнуть у клієнта в майбутньому.
Надалі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено ряд додаткових угод до Договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до яких строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. 
На виконання вимог Договору факторингу № 28/1118-01 щодо кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» витяг з реєстру прав вимоги № 80 від 26 травня 2020 року щодо кредитного договору загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги) якого становить 17 761,00 грн. (а.с. 72-73)
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк якого закінчується 04 серпня 2021 року (п. 8.2.).
За вказаним договором (п. 4.1), також передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору.
Форма Реєстру прав вимоги також підписана між сторонами.
В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно.
З Реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» прийняло від ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за кредитним договором, заборгованість яка станом на день формування звіту становила у загальній сумі 18 745,00 грн.(а.с. 81-82).
14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 83-85).
Відповідно до Реєстру боржників, ТОВ «Юніт Капітал» прийняло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 603510460 від 14 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна заборгованість становить у загальній сумі 18745 грн., яка складається з наступного: 8000 грн. заборгованість по кредиту; 10745 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, апеляційний суд погоджується з висновком, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал», перейшло право вимоги за кредитним договором № 603510460 від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу на п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс».
Таким чином слід дійти висновку, що право вимоги щодо кредитного договору № 603510460 від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , у ТОВ «Таліон Плюс» виникло після підписання сторонами договору факторингу №28/1118-01 та реєстру прав вимоги №80 від 26 травня 2020 року, що не суперечить п. 4.1 договору факторингу.
З урахуванням вищевикладеного, суд, приймаючи до уваги укладені договори факторингу вважає, що право вимоги виникло з моменту підписання сторонами реєстру права вимоги.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив умови договору №603510460 та додаткової угоди до нього, в якому зазначена фіксована сума заборгованості 13 817,00 грн.
Перевіряючи доводи скарги в цій частині, колегією суддів встановлено наступне.
Так, додатковою угодою між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року укладено наступне, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору №603510460 від 14 лютого 2020 року та зверненням позичальника, товариство надає позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 13817,00 грн. на 28 днів. У п.2 угоди зазначено що загальна сума заборгованості є фіксованою, а будь-які нарахування по договору призупиняються. У п.3 угоди закріплений графік погашення у вигляді чотирьох частин: 04 травня 2020 року – 3 455,00 грн., 11 травня 2020 року – 3 455,00 грн. 18 травня 2020 року – 3 455,00 грн. 25 травня 2020 року – 3 455,00 грн. 
Однак, колегія суддів звертає увагу апелянта на п. 5 вказаної додаткової угоди, у якому зазначено, що при порушенні позичальником графіку сплати заборгованості, визначеного у п.3 цієї угоди, дана додаткова угода втрачає чинність з моменту її укладення, а договір продовжує діяти без урахування її умов. 
Тому, оскільки ОСОБА_1 не скористався запропонованим графіком погашення заборгованості у вигляді чотирьох частин, додаткова угода не набрала чинності, та договір продовжив діяти на первісних умовах.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд не встановив правову природу процентів, що нараховані позивачем, а саме те, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом» а є відповідальністю за порушення зобов`язання, апеляційний суд вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.
За умовами договору № 603510460 від 14.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , кредит у розмірі 8000 грн. надано строком на 30 днів (п.п.1.1., 1.2).
Сторони погодили, що на період строку, визначено у п.1.2. договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,5% від суми кредиту за кожний день користування.
Пунктом 1.4 договору, погодженого сторонами, передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений у п. 1.2. договору, нарахування відсотків здійснюється за базовою ставкою у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожний день.
Пунктом 4.3, договору сторони погодили, що проценти нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України. 
При звернені до суду з позовом, позивач також просив стягнути відсотки, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 14 лютого 2020 року по 15 березня 2020 року позивачем розраховані відсотки за ставкою 0,5% за кожний день (8000 х 0,5 :100) у розмірі 40 грн. в день, що відповідає умовам п. 1.2. договору. 19 березня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено 1335 грн. (а.с. 12 зворот). Починаючи з 20 березня 2020 року по 03 червня 2020 року відсотки розраховані відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1,7% за кожний день, що передбачено п. 1.4 умов договору (8000 х 1,7 :100) у розмірі 136 грн. в день. 
За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до встановлених обставин, правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна – залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01 червня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева
Судді ______________________________________ Р.Д. Громік
______________________________________ С.М. Сегеда