Справа № 712/420/26 
Провадження № 2/697/467/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді – Скирди Б.К.,
за участю секретаря судових засідань – Шакало Л.С.,
представника відповідача – адвоката Ткач В.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі також – ТОВ «Споживчий центр», позивач) звернувся в Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 27.04.2025 уклали кредитний договір (оферти) № 27.04.2025-100000714.
Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.04.2025, на строк, вказаний в заявці.
Відповідно до умов договору, заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася під час укладення кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту – 27.04.2025; сума кредиту – 5 000,00 грн.; строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 29.11.2025. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/строку договору не передбачена. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 9% від суми кредиту та дорівнює 450,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 450,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Неустойка – 75,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п. 3.1. Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Згідно з п. 4.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74хх-хххх-0514.
Згідно з п. 9.1 Договору, у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до договору від 27.04.2025 та квитанції про перерахунок коштів, кредитором надано позичальнику кредит в розмірі 5 000,00 грн., ОСОБА_1 27.04.2025 отримала кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі.
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 16 600,00 грн., що складається з: тіла кредиту – 5 000,00 грн., процентів – 7 750,00 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 450,00 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 900,00 грн., неустойки – 2 500,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача.
Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 у розмірі 16 600,00 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2026 справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю для розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області (а.с.22).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.32).
03.04.2026 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ткач В.О. надійшла заява про поновлення процесуального строку в якій остання вказала, що справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та визначено дату засідання на 10.03.2026, встановлено відповідачу право подати відзив на позовну заяву у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.
Відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, але без додатків, що завадило вчасно підготувати та подати відзив на позов.
Представник відповідача - адвокат Ткач В.О. 23.03.2026 подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 712/420/26. Після надання доступу до електронної справи з`ясувалося, що в електронному суді також відсутні додатки до справи. І лише 31.03.2026 представнику відповідача вдалося ознайомитися з матеріалами справи в Канівському міськрайонному суді.
Таким чином, лише після ознайомлення з додатками до позовної заяви та з усіма матеріалами справи представник відповідача мала можливість розпочати підготовку відзиву.
Оскільки відповідач не отримала вчасно копії додатків до позовної заяви, вона була позбавлена можливості своєчасно подати відзив на позов. Розгляд цієї справи має велике значення для відповідача.
Враховуючи викладені обставини, відповідач вважає, що має поважні причини для поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву. Беручи до уваги, що представник відповідача - адвокат Ткач В.О. ознайомилася з матеріалами справи лише 31.03.2026, останнім днем строку для подання відзиву вважає 15.04.2026.
Просить суд поновити відповідачу ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання відзиву по справі № 712/420/26 за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.67-68).
13.04.2026 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ткач В.О. надійшов відзив на позовну заяву в якій остання вказала, що вважає позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» необгрунтованими, недоведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на істотні порушення норм матеріального та процесуального права.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 27.04.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 27.04.2025-100000714. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 5 000,00 грн. строком на 217 днів. У зв`язку з невиконанням договору заборгованість склала 16 600,00 грн., що складається з: заборгованість по тілу кредиту – 5 000,00 грн.; по процентах в розмірі 7 750,00 грн.; по комісії – 450,00 грн.; по додатковій комісії – 900,00 грн.; по неустойці – 2 500,00 грн.
Сторони уклали договір на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 27.04.2025; сума кредиту – 5 000,00 грн.; строк, на який надається кредит – 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 29.11.2025. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «комісія», економічна сутність плата за надання кредиту) 450,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «комісія за обслуговування») – 450,00 грн. Неустойка – 75,00 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Вважає, що вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 000,00 грн. є обгрунтованими.
Згідно з наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості за нарахованими процентами становить 7 750,00 грн.
Вважає, що Закон України «Про споживче кредитування» не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії.
Таким чином, оскільки пункти договорів про розміри комісії погоджено сторонами, але не містять перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії, що нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 1 350,00 грн. є неправомірними.
Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2002 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час, а тому нарахування неустойки по кредиту у період з 27.04.2025 по дату подачі позову є неправомірним.
За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки в сумі 2 500,00 грн. вважає, що необхідно відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги позивача вважає частково обгрнутованими та підтверджені відповідними доказами, а тому визнаються відповідачем у розмірі 10 000,00 грн., що складаються з: заборгованості по тілу кредиту – 5 000,00 грн.; по процентах – 5 000,00 грн.
Крім того, на даний час у відповідача склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме несприятлива фінансова ситуація, що пов`язана з перебуванням у декретній відпустці та утриманням малолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того фінансове становище суттєво обтяжено кредитними зобов`язаннями, у зв`язку з цим не має можливості погасити суму боргу.
Копії довідки про доходи свідчать, що відповідач з 2023 року по теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Розмір її доходу за період з 01.01.2025 по лютий 2026 року становить 13 360,09 грн. (лише 860,00 грн. на місяць), майна у власності не має.
Просить суд врахувати даний відзив при прийнятті рішення; задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 10 000,00 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат понесених учасниками під час розгляду судом цивільної справи; стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати; розстрочити виконання рішення суду на шість місяців (а.с.74-77).
17.04.2026 від ТОВ «Споживчий центр» до суду надійшла відповідь на відзив в якому вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а саме – протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Вважають, що загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування.
Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись.
Крім того, відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору.
Законом України «Про споживче кредитування» передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Також Законом України «Про споживче кредитування» передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки.
Розділ ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; протягом наступних 120 днів – 1,5%.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набув чинності 24.12.2023. Отже, враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.
Щодо комісії – комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
З огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат.
Відповідно до заявки кредитного договору зазначено: «Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит».
Отже, комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях; 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях; 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як відділено, так і на відділеннях; 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; 5) консультаційні послуги; 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.
В той же час Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень.
Так, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення простроченої ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ «Про споживче кредитування», а тому вимога про стягнення неустойки є правомірною, з огляду на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отриманні кредиту (позики), в той час як ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.
Відповідно до умов кредитного договору, з відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто у кредит були отримані кошти для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ «Про споживче кредитування».
Зважаючи на викладене, вважають, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.
Просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.101-105).
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглянути справу без участі їх представника (а.с.101-105).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Ткач В.О.
Представник відповідача – адвокат Ткач В.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме тіло кредиту в розмірі 5 000,00 грн. та проценти в розмірі 5 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Також просила надати їй строк для надання доказів понесених відповідачем судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши в судовому засіданні доводи представника відповідача, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 27.04.2025 було укладено Кредитний договір № 27.04.2025-100000714, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 27.04.2025, Заявки від 27.04.2025 та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 27.04.2025-100000714 (кредитної лінії) від 27.04.2025, які підписано шляхом застосування цифрового власноручного підпису позичальника та одноразового ідентифікатора Е981.
Сторони уклали Договір з наступними умовами: дата надання/видачі кредиту 27.04.2025; сума кредиту 5 000,00 грн.; строк, на який надається кредит 217 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 29.11.2025; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, що вбачається з копії заявки. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 9% від суми кредиту та дорівнює 450,00 грн. та розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 450,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Неустойка – 75,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Загальні витрати за споживчим кредитом 9 100,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 14 100,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 2 526,92%.
У заявці позичальник зазначив реквізити електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику: 5168-74хх-хххх-0514.
Відповідно до п. 14 Заявки кредитного договору № 27.04.2027-100000714 та п. 14 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 27.04.2027-100000714 (кредитної лінії), позивач ТОВ «Споживчий центр» та відповідач ОСОБА_1 погодили кількість та розмір платежів, які повинна була здійснити ОСОБА_1 для погашення заборгованості за кредитом:
1) 27.05.2025 – 2 000,00 грн., з яких: 1 550,00 грн. - розмір платежу з процентів, 450,00 грн. - розмір платежу з комісії за надання у складі чергового платежу;
2) 27.06.2025 – 2 000,00 грн., з яких: 1 550,00 грн. - розмір платежу з процентів, 450,00 грн. - розмір платежу з комісії за обслуговування у складі чергового платежу;
3) 28.07.2025 – 2 000,00 грн., з яких: 1 550,00 грн. - розмір платежу з процентів, 450,00 грн. - розмір платежу з комісії за обслуговування у складі чергового платежу;
4) 28.08.2025 – 775,00 грн., з яких: 775,00 грн. - розмір платежу з процентів;
5) 28.09.2025 – 775,00 грн., з яких: 775,00 грн. - розмір платежу з процентів;
6) 29.10.2025 – 775,00 грн., з яких: 775,00 грн. - розмір платежу з процентів;
7) 29.11.2025 – 5 775,00 грн., з яких: 775,00 грн. - розмір платежу з процентів, 5 000,00 грн. - розмір платежу з суми кредиту.
З інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію за даними користувача вбачається, позичальника було ідентифіковано АТ КБ «ПриватБанк» як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер телефону позичальника НОМЕР_2 .
Крім того, у додатку до кредитного договору, який заповнила ОСОБА_1 , позичальник вказала свої контактні телефони та вказала близьких осіб із зазначенням їх номерів мобільних телефонів.
Відповідно до Договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (надалі платіжна установа) та ТОВ «Споживчий центр» (надалі торговець) укладено договір, у відповідності до якого платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу грошових коштів без відкриття рахунку.
З інформаційної довідки від 24.12.2025 № 1-2412 Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 27.04.2025 11:07:06 на суму 5 000,00 грн., номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua - 723841545, призначення платежу: видача за договором кредиту № 27.04.2025-100000714.
В порушення умов Договору, ОСОБА_1 у строк кредитування грошові кошти не повернула, внаслідок чого, як вбачається із Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 у останньої перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 16 600,00 грн., з яких: основний борг складає 5 000,00 грн., проценти – 7 750,00 грн., комісія за надання – 450,00 грн., комісія за обслуговування – 900,00 грн., неустойка – 2 500,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір № 27.04.2025-100000714 про надання кредиту, у формі електронного документу, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е981.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який нею особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, факт укладення договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.
Відповідно до заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, позичальником вказано реквізити належного їй електронного платіжного засобу для перерахування коштів за договором: 5168-74хх-хххх-0514.
Виконання ТОВ «Споживчий центр» взятих на себе зобов`язань по договору з перерахування та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 5 000,00 грн. на картку 5168-74хх-хххх-0514 підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2412 від 24.12.2025.
Крім того, суд зазначає, що представник відповідача у своєму відзиві та під час судового засідання не заперечувала укладення ОСОБА_1 кредитного договору та отримання нею кредитних коштів від ТОВ «Споживчий центр» в сумі 5 000,00 грн.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.
Також, суд зауважує, що укладений Кредитний договір № 27.04.2025-100000714 у виді пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 27.04.2025 разом з невід`ємною частиною у виді Заявки від 27.04.2025, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 27.04.2025 підписаний сторонами та містить всі істотні умови договору та терміни повернення кредиту (користування ним).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як вже було встановлено судом, Кредитний договір № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та в подальшому договір виконувала.
Кредитний договір разом з Заявкою містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту (пункт 2, 3, 4 Заявки) і розміру процентної ставки (пункт 6, 7 Заявки), порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.
Враховуючи зміст кредитного договору, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічне викладено в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010.
Таким чином, вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Однак, у справі не встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
На підставі довідки-розрахунку про стан заборгованості ОСОБА_1 , наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 складає основний борг в сумі 5 000,00 грн., проценти за період з 27.04.2025 по 29.11.2025 в сумі 7 750,00 грн.
Суд вважає, що проведений позивачем розрахунок є належним, оскільки повністю відповідає та узгоджується з умовами кредитного договору № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025, оскільки розмір процентів за користування кредитом становить 7 750,00 грн. за 217 днів, а саме:
- 5 000,00 грн. (сума кредиту) х 1% (процентна ставка «Стандарт», яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів – 50,00 грн.) х 93 дні (перші 3 чергові періоди відповідно до графіку платежів) = 4 650,00 грн.;
- 5 000,00 грн. (сума кредиту) х 0,5% (процентна ставка «Економ», яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» – 50,00 грн.) х 124 дні (чергові періоди відповідно до графіку платежів) = 3 100,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розмір заборгованості по процентах, який нарахований позивачем, повністю відповідає умовам укладеного договору, а представник відповідача, заперечуючи проти розміру заборгованості за процентами, не наводить власного розрахунку та не обгрунтовує причини своєї незгоди.
Щодо стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла такого висновку: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості».
Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до п. 8 заявки від 27.04.2025 та п. 8 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту – 9% від суми кредиту та дорівнює 450,00 грн. та розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів.
Відповідно до п. 9 заявки від 27.04.2025 та п. 9 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 450,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Відповідно до Графіку платежів, що міститься в Заявці та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025, сторони погодили, що ОСОБА_1 повинна була сплатити комісію за надання кредиту 450,00 грн. 27.05.2025 та комісію за обслуговування кредиту двома платежами: 450,00 грн. – 27.06.2025 та 450,00 грн. – 28.07.2025.
Таким чином, розмір комісії в кредитному договорі передбачено за надання кредиту та за надання позичальнику конкретного переліку послуг, не враховуючи послугу за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит, що надається безоплатно, а тому нарахування такої комісії є правомірним та узгоджується із положенням Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка набула чинності з 10.06.2017.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Оскільки, сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 450,00 грн. та за обслуговування в розмірі 900,00 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону, тому, підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредиту нікчемною, немає.
Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд зазначає наступне.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.
Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 (кредитної лінії) сторони погодили, що неустойка: 75,00 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 2 500,00 грн.
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Щодо доводів представника позивача про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд зазначає наступне.
Частиною 1, 2 статті 4 ЦК України встановлено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
У Рішенні від 13.03.2012 № 5-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України внесені не були, застосування доктрини lex posterior derogat priori (пізніший закон скасовує попередній) неможливе. Норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта.
А тому, враховуючи вищевикладені положення законодавства України, позовні вимоги Товариства в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кредитним договором № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене та те, що відповідач належним чином не виконала обов`язку за договором, не надала суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню підлягає на користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 грн., відсотками в розмірі 7 750,00 грн., комісія за надання – 450,00 грн. та комісія за обслуговування – 900,00 грн., а всього 14 100,00 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00065127 від 26.12.2025 (а.с.18).
Позовні вимоги позивача задоволені на 84,94% (14 100,00 грн. х 100 : 16 600,00 грн.), а тому з відповідача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 2 057,59 грн. (2 422,40 грн. х 84,94% = 2 057,59 грн.).
Крім того, представником відповідача - адвокатом Ткач В.О. в судовому засіданні заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат по справі, розрахунок яких буде наданий протягом 5 днів, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відповідачу ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Ткач В.О. необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Щодо клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.
Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною. Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
На підтвердження своїх вимог, представником відповідача надано суду копію Актового запису про народження № 107 відповідно до якого ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80); відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу за період з січня 2025 року по лютий 2026 року, відповідно до яких ОСОБА_1 отримала дохід в розмірі 13 360,09 грн. (а.с.81-82); Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої у ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно у власності та довідку форми ОК-5 Пенсійного фонду України, відповідно до якої за 2025 рік ОСОБА_1 отримала дохід від Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області в сумі 96 000,00 грн. та за січень-лютий 2026 року отримала дохід в сумі 17 294,00 грн. (а.с.84-85).
При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини, перебування її декретній відпустці та матеріальний стан ОСОБА_1 .
У даному випадку, суд вважає, що відповідачем доведено існування у неї виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення.
Представник відповідача просить розстрочити виконання рішення суду строком на шість місяців.
Проте, виходячи з ціни позову та майнового стану відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду - на строк 4 місяці зі щомісячними платежами по 4 039,40 грн., що не буде порушувати принцип пропорційності, майнових прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 11-13, 76-79, 81, 141, 223, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.04.2025-100000714 від 27.04.2025 у розмірі 14 100,00 грн. (чотирнадцять тисяч сто гривень, 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір в розмірі 2 057,59 грн. (дві тисячі п`ятдесят сім гривень, 59 копійок).
Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Ткач Вікторії Олександрівни про розстрочення виконання судового рішення у справі № 712/420/26 – задовольнити частково.
Розстрочити виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2026 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 100,00 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 057,59 грн., а всього 16 157,59 грн. (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят сім гривень, 59 копійок) терміном на 4 (чотири) місяці з дати набрання законної сили цим рішенням рівними платежами, тобто по 4 039,40 грн. (чотири тисячі тридцять дев`ять гривень, 40 копійок) щомісяця.
Відповідачу ОСОБА_1 та її представнику – адвокату Ткач Вікторії Олександрівні подати докази щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення суду складено 13.05.2026.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Б . К . Скирда