ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 травня 2026 року 	Справа № 160/6226/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

16.03.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ - 21910427; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) № 047250014012 від 20.02.2026 року, яким відмовлено у призначенні гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) у призначенні пенсії за віком за наслідком розгляду його заяви про призначення пенсії за віком від 12.02.2026 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ - 21910427; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 12.02.2026 року із зарахуванням до страхового стажу не зарахованих оскаржуваним рішенням періодів його навчання з 01.09.1976 року по 01.09.1979 рік згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979 року; всіх періодів його роботи згідно із трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977 року; всіх періодів його роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 11.06.1982 року з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 12.02.2026 року;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ- 21910427; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір.
Ухвалою суду від 19.03.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 19.03.2026 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- звернення позивача із заявою про призначення пенсії;
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 047250014012 від 20.02.2026 року;
- відомості/інформацію щодо зарахування/незарахування спірних періодів роботи та навчання позивача; 
- інформацію /підстави прийнятої відмови та всі наявні докази щодо суті спору.
06.04.2026 року відповідачем до суду подано клопотання про долучення доказів. 
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 15.05.2026 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 

Ухвалою суду від 19.03.2026 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ухвалою суду від 19.03.2026 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі. 
Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи. 
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №20 ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
За результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення від 20.02.2026 року №047250014012 про відмову у призначенні/перерахунку пенсії.
В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, становить 27 років.
Страховий стаж заявника становить: 08 р. 10 м. 29 дн.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
1) до страхового стажу не враховано періоди роботи:
з 01.09.1976 по 01.07.1979 період навчання згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979, оскільки відсутній підпис заступника директора по навчально- виробничій частині;
згідно із трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977, оскільки дата народження дописана без підстав, що не відповідає п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;
згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 11.06.1982, оскільки дата народження виправлена безпідставно, на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Враховуючи наведене, вирішено на підставі статті 26 Закону №1058 відмовити у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, визначеного законодавством.
Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цією позовною заявою до суду.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

У ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено: «1. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: …; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; … 2. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: … з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; …».
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Згідно з п.2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої 29.07.1993 Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (надалі «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників»), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.6 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»).
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів (п.2.13 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників»).
Відповідно до п.4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. (…).
Як зазначено у п.1 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого 12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. (…).
У п.2 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412, не застосовується.
За п.2.3 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 за №252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 за №412), всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). (…).
У п.3 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених 21.04.1975 постановою Ради Міністрів СРСР №310 (надалі «Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників»), зазначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться у присутності особи, прийнятої до членів колгоспу.
За п.6 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників» усі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
У ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено: «До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. …».
У ст.64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено: «1.Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: 1) отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; 2) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; …».
У п.6 «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого 22.12.2014 постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 за №28-2), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485 (надалі «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі»), зазначено, що Головне управління Фонду має право: (…) 2) отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань; (…) 5) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами; 6) проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; (…).
Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що неналежне оформлення трудової книжки та інших документів роботодавцем, навчальним закладом та іншими уповноваженими на те особами не може бути підставою для позбавлення працівника його права на пенсію та для не врахування стажу роботи/страхового стажу працівника для обчислення пенсії.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно спірного рішення, страховий стаж заявника становить: 08 р. 10 м. 29 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
1) до страхового стажу не враховано періоди роботи:
з 01.09.1976 року по 01.07.1979 року період навчання згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979, оскільки відсутній підпис заступника директора по навчально- виробничій частині;
згідно із трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977 року, оскільки дата народження дописана без підстав, що не відповідає п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;
згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 11.06.1982, оскільки дата народження виправлена безпідставно, на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Так, щодо незарахування при вирішенні питання про нарахування пенсії за віком до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1976 року по 01.09.1979 рік згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979 року через відсутність у ньому підпису заступника директора по навчально-виробничій частині, слід вказати таке. 
Встановлено, що позивачем для вирішення питання про нарахування пенсії за віком позивачем, серед іншого, було надано відповідачеві диплом НОМЕР_2 від 09.07.1979 року, відповідно до якого, починаючи з 01.09.1976 року та по 01.09.1979 рік, він навчався в училищі № 8, що в с.м.т. Велика Лепетиха Херсонської області, здобувши освіту тракториста – машиніста широкого профілю. 
Оскаржуване рішення у даній частині обґрунтоване відсутністю підпису заступника директора по навчально-виробничій частині безпосередньо у дипломі НОМЕР_2 від 09.07.1979 року.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За положеннями ч.1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом , а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). 
Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 року згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 року– ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, в тому числі, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Законодавством, що діяло до 01.01.2004 року передбачено, що до стажу роботи зараховується, серед іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. 
Пунктом "д" ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено , що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. 
Таким чином, законодавством чітко визначена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до страхового стажу при призначенні пенсії за віком. 
Частиною 2 освіту" встановлено ст. 38 ЗУ "Про професійну (професійно-технічну) , що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі, в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю. Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637( далі -Порядок №637) , час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
Як зазначалося вище, оскаржуваним рішенням відповідача до страхового стажу позивача передчасно незараховано період навчання з 01.09.1976 по 01.09.1979 роки згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979 через відсутність підпису заступника директора по навчально-виробничій частині. 
Однак, як вбачається з диплому, що є офіційним документом та посвідчує факт закінчення позивачем в 1979 році училища № 8 в с.м.т. Велика Лепетиха Херсонської області і здобуття освіти тракториста – машиніста широкого профілю, він не містить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи голови екзаменаційної комісії, директора училища та печатка, дата видачі, реєстраційний номер.
Вказаний диплом було видано на руки позивачеві, що посвідчує факт навчання та отримання відповідного рівні освіти, відтак, підстави незарахування позивачеві періодів навчання з 01.09.1976 року по 01.09.1979 рік згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979 носять формальний характер. 
У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов до висновку про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. 
Отже, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства-роботодавця, архівних установ, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії. 
Щодо незарахування позивачеві при вирішенні питання про нарахування пенсії за віком до його страхового стажу періодів згідно із трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977 року, оскільки дата народження дописана без підстав, що не відповідає п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Слід вказати, що як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем було відмовлено позивачеві у зарахуванні страхового стажу по всім періодам праці згідно вказаної трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977 року з надміру фактично формальних підстав, а саме, через допис дати народження, що не відповідає п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Так, за визначенням, наведеним у ст.ст.1, 2 загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. 
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом , а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст.ст. 56-63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 
Згідно з приписами статті 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» , до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Статею 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначено , що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Окрім іншого, за положеннями вказаної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). 
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено , що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. 
Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. 
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка і лише у разі її відсутності або ж відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Як вбачається з записів трудової книжки колгоспника позивача, в ній чітко і зрозуміло відображені всі періоди його роботи, а претензія відповідача полягає лише в «дописанні» його дати народження, що взагалі є незрозумілою підставою для відмови у нарахуванні страхового за такий тривалий час роботи 
Відповідно п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на яку посилається відповідач, як на правове обґрунтування відмови у зарахуванні позивачу страхового стажу у цій частині, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. 
Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. В той же час, з трудової книжки колгоспника позивача №1021 від 06.04.1977 року не вбачається змін записів у ній, як це регламентовано п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відтак, подібні посилання відповідача є нерелевантними і позбавлені будь-якого правового підґрунтя. 
При цьому, в обґрунтування своєї позиції, відповідачем навіть не зроблено чіткої вказівки які саме виправлення чи дописи стали підставою для відмови у зарахування позивачеві всіх періодів роботи трудової книжки. Разом з цим, порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення). 
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень). 
Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. 
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки. 
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13 Основних положень №310). 
Відповідно до статті 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. 
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. 
Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. 
При цьому, слід вказати, що відповідачем не надано до суду доказів не виконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві під час трудової діяльності позивача у колгоспі.
Окрім того, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства-роботодавця, архівних установ, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії. 
Щодо незархування позивачеві при вирішенні питання про нарахування пенсії за віком до страхового стажу періодів згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 11.06.1982 року, оскільки дата народження виправлена безпідставно, на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно матеріалів справи для вирішення питання про нарахування пенсії за віком позивачем було надано відповідачеві Трудову книжку НОМЕР_4 від 11.06.1982, яка містила зрозумілі записи щодо його безперервної трудової діяльності в зазначені в ній періоди. 
Зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем було відмовлено у зарахуванні страхового стажу по всім періодам праці згідно вказаної трудової книжки НОМЕР_4 від 11.06.1982 року з надміру формальних та водночас незрозумілих підстав, а саме, через те, що на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 24 пенсійне страхування», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом , а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом , зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. В період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статями 56-63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». 
Згідно статті 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» , до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Як вже зазначалось вище, ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, враховуючи наведене вище, оскаржуване Рішення відповідача від в 20.02.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням викладеного вище, позовна заява позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню. 
Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 047250014012 від 20.02.2026 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за наслідком розгляду його заяви про призначення пенсії за віком від 12.02.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.02.2026 року із зарахуванням до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1976 року по 01.09.1979 рік, згідно із дипломом НОМЕР_2 від 09.07.1979 року та періодів його роботи згідно із трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 06.04.1977 року та періодів його роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 11.06.1982 року, та прийняти рішення враховуючи висновки здійснених у цьому рішенні суду. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 1331,20 гривень. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, код ЄДРПОУ 21910427).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя В.В. Ільков