ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року   Справа № 918/981/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Петухов М.Г. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Муляр О.М. 
за участю представників сторін:
позивача - Упадов Д.Д.;
відповідача - Цимбалюк О.П.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" на рішення Господарського суду Рівненської області від 03 березня 2026 року (повний текст складено 05.03.2026) у справі №918/981/25 (суддя Качур А.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги"
до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області
про стягнення 1 253 913, 29 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Ю АР ДІ Українські дороги" (далі - АТ "Ю АР ДІ Українські дороги", Виконавець) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області (далі - Служба, Замовник) про стягнення 1 253 913,29 грн заборгованості.
Позовні вимоги аргументовані тим, що Служба та АТ "Ю АР ДІ Українські дороги" уклали договір №26 від 15 грудня 2022 року (далі - Договір), предметом якого передбачено зобов`язання виконавця своїми силами і засобами на власний ризик надати послуги із забезпечення належного функціонування дорожнього господарства, транспортної інфраструктури, що забезпечує життєдіяльність населення та функціонування держави в умовах воєнного стану, зокрема експлуатаційного утримання інфраструктури у сфері дорожнього господарства на автомобільних дорогах загального користування державного значення згідно технічної специфікації, за рахунок коштів державного бюджету та/або інших джерел фінансування та в обумовлений цим договором термін. Замовник зобов`язується прийняти надані відповідно до цього договору та вимог законодавства України послуги після перевірки їх фізичних і вартісних показників та оплатити їх вартість по мірі надходження на його рахунок коштів, передбачених на ці цілі..
Позивач вважав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, зокрема у січні та лютому 2024 року, АТ "Ю АР ДІ" надало Службі послуги з експлуатаційного утримання та поточного дрібного ремонту автомобільних доріг загального користування державного значення в межах Рівненської області на загальну суму 1 253 913,29 грн.
У порушення умов Договору станом на жовтень 2025 року Замовник не прийняв та не оплатив надані позивачем послуги на загальну суму 1 253 913,29 грн, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03 березня 2026 року у справі №918/981/25 в позові Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області про стягнення 1 253 913,29 грн відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини сторін регулюються положеннями статей 525, 526, 599, 837, 853, 882 ЦК України. Суд встановив, що роботи за договором виконані та оплачені відповідачем у повному обсязі в межах погодженої сторонами договірної ціни, у зв`язку з чим зобов`язання сторін припинилися належним виконанням. При цьому матеріали справи не містять доказів внесення сторонами змін до договору щодо збільшення його ціни чи обсягів фінансування, а також погодження виконання робіт понад визначену договором вартість.
Узагальнені доводи апеляційної скарги та зеперечення інших учасників справи
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, АТ "Ю АР ДІ Українські дороги" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений процесуальний строк на подання доказів, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив наявні у матеріалах справи докази, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, апелянт стверджує, що факт виконання спірних робіт із зимового експлуатаційного утримання автомобільних доріг підтверджується журналами обліку робіт, виконавчою документацією, подорожніми листами, рапортами-нарядами, табелями обліку робочого часу та іншими первинними документами, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. На думку апелянта, відповідач оплатив лише частину фактично виконаних робіт, тоді як решта робіт, відображених у спірних актах форми КБ-2в, залишилася неоплаченою, незважаючи на їх фактичне виконання.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував журнали обліку робіт із зимового утримання автомобільних доріг, які підтверджують обсяги використаних протиожеледних матеріалів, кількість оброблених ділянок доріг та необхідність виконання додаткових робіт, зумовлену несприятливими погодними умовами, зокрема аномальним зниженням температури повітря. Скаржник вважає, що зазначені обставини підтверджують реальність виконання спірних робіт та спростовують висновок суду про відсутність підстав для їх оплати.
Також позивач вказує, що відповідач, здійснюючи контроль за виконанням договору відповідно до статті 849 ЦК України, не заявляв будь-яких зауважень щодо обсягів чи якості виконаних робіт та не вживав заходів реагування, що, на переконання скаржника, свідчить про належне виконання ним договірних зобов`язань. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував правові висновки Верховного Суду, сформовані в інших правовідносинах, які не є релевантними для вирішення цього спору.
Служба у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку доказам. Відповідач наголошує, що договір виконано сторонами у повному обсязі, а всі роботи, замовлені відповідно до щомісячних завдань (розпоряджень) та прийняті за актами форми КБ-2в, оплачені в межах погодженої договірної ціни. Спірні роботи не замовлялися, не погоджувалися, а зміни до договору щодо збільшення його ціни чи виконання додаткових робіт сторонами не вносилися. 
Відповідач також зазначає, що доводи апеляційної скарги про неповну оплату послуг із зимового утримання автомобільних доріг спростовуються підписаними та оплаченими актами форми КБ-2в, якими охоплено, зокрема, роботи із приготування та розподілення протиожеледних матеріалів, очищення доріг від снігу, чергування дорожньої техніки та інші роботи, характерні для зимового утримання автомобільних доріг. На його переконання, журнали обліку робіт, на які посилається апелянт, не підтверджують виконання спірних робіт, оскільки значна частина записів не містить підписів уповноваженого представника замовника, а наведені в апеляційній скарзі відомості суперечать даним журналів та іншим первинним документам. Крім того, відповідач вказує, що позивач не надав належних доказів фактичного виконання спірних робіт, зокрема інформації з GPS-трекерів дорожньої техніки, передбаченої договором, а тому вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення.
У додаткових письмових поясненнях позивач заперечив доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначивши, що суд першої інстанції не дослідив періоди виконання робіт, відображених у підписаних та оплачених відповідачем актах форми КБ-2в, хоча саме в ці періоди позивачем одночасно виконувалися й спірні роботи із зимового утримання автомобільних доріг. На думку апелянта, зазначені обставини підтверджують, що спірні роботи виконувалися за завданням відповідача, перевірялися його уповноваженими представниками та на момент їх виконання здійснювалися в межах фінансування договору, однак безпідставно не були прийняті та оплачені.
Крім того, апелянт заперечив доводи відповідача щодо відсутності підписів уповноважених представників замовника у журналах № 2 обліку робіт із зимового утримання автомобільних доріг, зазначивши, що до позовної заяви були долучені лише витяги з відповідних журналів, тоді як подані до суду апеляційної інстанції їх повні примірники підтверджують наявність таких підписів. Також позивач зазначив, що окремі роботи, зокрема чергування техніки та персоналу без виїзду, за своїм характером не підлягали відображенню у зазначених журналах та підтверджуються іншими первинними документами, зокрема табелями обліку робочого часу, рапортами-нарядами та подорожніми листами.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2026 р. у справі №918/981/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.05.2026 р. о 14:30 год.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Олексюк Г.Є., судове засідання у справі №918/981/25, призначене на 06.05.2026 о 14:30 год., не відбулось.
Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2026 року №01-05/386 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді Олексюк Г.Є. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/981/25.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026 для розгляду справи №918/981/25 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 прийнято справу №918/981/25 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Кульчій І.М., суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02 липня 2026 року о 10:00 год.
Безпосередньо в судовому засіданні представники АТ "Ю АР ДІ Українські дороги" та Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Розгляд клопотань та заяв учасників справи
Як убачається, одночасно з апеляційною скаргою позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання додаткових доказів, а саме: копії рапорту - наряду про роботу будівельної машини/механізму Lonking 38513 ВХ за період з 02.02. по 20.02.2024 року, копії подорожнього листа за 18.02.2024 року автомобіля Volvo FM НОМЕР_1 , копії подорожнього листа за 02.02.-03.02.2024 року автомобіля IVECO НОМЕР_2 , копії подорожнього листа за 20.02.-21.02.2024 року автомобіля IVECO НОМЕР_2 , копії подорожнього листа за 21.02.-21.02.2024 року автомобіля IVECO НОМЕР_2 , табель обліку робочого часу за лютий 2024 року.
Щодо клопотання позивача про долучення до матеріалів справи нових доказів, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
У силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК, а також положеннях статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському проиесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.ч. 4, 5 вказаної статті).
Позивач на стадії підготовки позовної заяви визначає підстави звернення з заявою, формує позовні вимоги, виходячи з обсягів наявних доказів і у разі їх недостатності, останній повинен вчинити всі необхідні дії для отримання їх самостійно, а у разі неможливості їх отримати долучити докази звернення про витребування до позовної заяви.
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповіднім позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).
Таким чином, норми ГПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження господарського судочинства в Україні.
Суд звертає увагу, що випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Зазначене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16 та від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19.
Надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування (постанова Верховного суду від 23.07.2019 у справі №917/2034/17).
Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.
Приймаючи від сторони у справі нові докази у справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання принципу рівності та змагальності сторін повинен надати оцінку поясненням та доводам іншої сторони у справі щодо нових доказів.
Процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак є неприйнятною ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги нові докази лише з підстав його необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в нього доказів чи його суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання.
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).
Як убачається з апеляційної скарги, позивач на стадії апеляційного провадження просить поновити пропущений процесуальний строк на подання додаткових доказів та долучити до матеріалів справи копії рапорту-наряду про роботу будівельної машини/механізму за період з 02.02. по 20.02.2024, копії подорожніх листів за такі періоди: 18.02.2024, 02.02.-03.02.2024, 20.02.-21.02.2024, 21.02.-21.02.2024, табелю обліку робочого часу за лютий 2024 року.
Обгруновуючи дане клопотання скаржник посилається на те, що необхідність їх подання виникла після ухвалення судом першої інстанції рішення та ознайомлення з його мотивами. При цьому вказує, що подані докази підтверджують фактичне виконання спірних робіт та спростовують висновки суду першої інстанції щодо їх недоведеності, а тому просить поновити строк на їх подання та долучити їх до матеріалів справи.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені докази вже подавалися позивачем до суду першої інстанції, однак ухвалою від 06.01.2026 у задоволенні клопотання про поновлення строку на їх подання було відмовлено у зв`язку з недоведенням поважності причин пропуску такого строку. Звертаючись до суду апеляційної інстанції з аналогічним клопотанням, позивач не навів жодних нових обставин чи доказів, які б свідчили про неможливість подання цих документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доводи апелянта про те, що необхідність подання цих доказів виникла після ухвалення судом першої інстанції рішення та ознайомлення з його мотивами, колегія суддів оцінює критично та вважає їх безпідставними, оскільки подані позивачем рапорти-наряди, подорожні листи та табель обліку робочого часу є документами, що створені самим позивачем у процесі здійснення його господарської діяльності, перебували у його володінні на час розгляду справи судом першої інстанції та могли бути подані на підтвердження заявлених позовних вимог. 
Посилання ж скаржника на те, що необхідність їх подання виникла після ознайомлення з мотивами оскаржуваного рішення, не свідчить про існування об`єктивних і непереборних перешкод для їх своєчасного подання, а фактично зводиться до намагання доповнити доказову базу вже на стадії апеляційного перегляду, що не відповідає вимогам частини третьої статті 269 ГПК України.
Сам по собі факт ухвалення судом першої інстанції рішення не на користь позивача та незгода останнього з його мотивами не є винятковим випадком у розумінні частини третьої статті 269 ГПК України та не може слугувати підставою для прийняття апеляційним судом доказів, які без будь-яких об`єктивних перешкод могли бути подані під час розгляду справи судом першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що саме по собі допущення можливості прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів з підстав неналежного виконання своїх процесуальних обов`язків позивачем суперечило б вимогам статті 269 ГПК України, а також призвело б до порушення принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №922/2187/20.
Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що подані позивачем в апеляційній інстанції документи є новими доказами. Разом з тим, на виконання вимог частини 4 статті 80, пункту 6 частини 2 статті 258 та частини 3 статті 269 ГПК України, апелянтом не наведено обґрунтувань наявності виняткового випадку неподання таких доказів у встановлений законом строк та не доведено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак вказані докази не можуть бути прийняті та оцінені судом апеляційної інстанції в силу статті 269 ГПК України, оскільки їх прийняття буде порушенням принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
15 грудня 2022 року, керуючись положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25.12.2015 р. в редакції Закону № 114-ІХ від 19.04.2020 року (зі змінами) та з урахуванням постанови КМУ від 12 жовтня 2022 р. № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", Акціонерне товариство "Ю АР ДІ Українські дороги" (виконавець / позивач) та Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області (замовник / відповідач) уклали договір №26 (далі - договір), відповідно до предмету якого виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, з метою задоволення потреб населення, своїми силами і засобами на власний ризик надати послуги із забезпечення належного функціонування дорожнього господарства, транспортної інфраструктури та інфраструктури, що забезпечує життєдіяльність населення та функціонування держави в умовах воєнного стану, зокрема експлуатаційного утримання інфраструктури у сфері дорожнього господарства на автомобільних дорогах загального користування державного значення згідно технічної специфікації (додаток № 1), за рахунок коштів державного бюджету та/або інших джерел фінансування та в обумовлений цим договором термін. Замовник зобов`язується прийняти надані відповідно до цього Договору та чинного законодавства України послуги після перевірки їх фізичних і вартісних показників та оплатити їх вартість після надходження на його рахунок коштів, передбачених на ці цілі.
Найменування послуг: Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в межах Рівненської області протяжністю 164,7 км (ДК 021:2015 код 63710000-9- Послуги з обслуговування наземних видів транспорту).
Пунктом 1.4. установлено, що послуги виконуються виконавцем виключно згідно окремих письмових розпоряджень, завдань затверджених замовником.
Виконавець приймає по акту приймання передачі на експлуатаційне утримання від замовника автомобільні дороги, зазначені відповідно до переліку (додаток № 1) з їх елементами, що знаходяться в оперативному управлінні замовника та бере на себе зобов`язання здійснювати належне експлуатаційне утримання доріг згідно зазначеного переліку, технічної специфікації, технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу, інженерних споруд та придорожніх насаджень на них, що знаходяться на балансі замовника, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про дорожній рух", ст. 6 Закону України "Про автомобільні дороги" (пункт 1.5. договору).
Згідно з пунктом 1.6. договору, на період дії договору та протягом гарантійного періоду, виконавець відповідно до Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про автомобільні дороги" та норм Глави 82 книги п`ятої Цивільного кодексу України, в повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування замовнику у разі заподіяння збитків користувачами доріг, та/або в процесі використання смуги відводу юридичними чи фізичними особами мережі автомобільних доріг переданих по акту приймання - передачі на експлуатаційне утримання .
Відповідно до пункту 1.7. договору, крім послуг передбачених вище, в межах ціни договору, виконавець за письмовим розпорядженням (завданням) замовника надає послуги (виконує роботи): з усунення загрози безпечного проїзду автотранспорту; з виконання звернень (приписів) уповноважених органів Національної поліції завданням замовника; з ліквідації наслідків дорожньо-транспортних пригод; з ліквідації наслідків стихійного лиха, надзвичайних та аварійних ситуацій; у разі надходження конкретних письмових розпоряджень (заявок) замовника про усунення загрози безпечного руху автотранспорту; при надходженні звернень (приписів) уповноважених органів Національної поліції. виданих на ім`я виконавця, останній зобов`язаний приступити до виконання аварійних робіт з обов`язковими письмовими повідомленнями та згодою замовника.
Послуги мають бути виконані, крім випадку надходження письмової заборони замовника на виконання окремих конкретних робіт: з ліквідації наслідків дорожньо-транспортних пригод; з направлення (при необхідності) представників виконавиця для участі в обстеженні дорожніх умов (роботі комісії), в місцях скоєння дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах загального користування державного значення.
Пунктом 1.14. договору встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку з зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування; № 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини постої статті 41 Закону.
Ціна цього договору становить 84 700 000,00 грн в т.ч. ПДВ складає 14 116 666,67 грн (пункт 3.1. договору).
Водночас пунктом 3.2. договору передбачено, що суми взятих замовником бюджетних зобов`язань за цим договором можуть корегуватись протягом терміну дії договору та в межах ціни договору, що буде визначатися додатковими угодами.
Договірна ціна є динамічною (пункт 3.3. договору).
У разі зміни нормативно-правових актів, що стосуються ціноутворення у будівництві договір приводиться до чинних нормативно-правових актів шляхом укладення додаткової угоди (пункт 3.4. договору).
Відповідно до пункту 3.5. договору, договірна ціна робіт обґрунтовується відповідно до СОУ 42.1-37641918-085:2018 "Автомобільні дороги. Правила визначення вартості робіт з поточного ремонту та експлуатаційного утримання" та Настанови з визначення вартості будівництва. Складання договірної ціни і визначення вартості виконаних робіт та витрат ведеться в комп`ютерних кошторисних програмних комплексах, рекомендованих Мінрегіонбудом України.
Також пунктом 3.6. договору передбачено, що вартість наданих послуг що підлягають оплаті, визначаються на підставі розділу 6 СОУ 42.1-37641918-085:2018 по усіх складових вартості послуг розрахованих в договірній ціні.
Розділом IV договору передбачений порядок здійснення оплати:
4.1. Розрахунки проводяться замовником виконавцю протягом 5-ти робочих днів після підписання сторонами "Актів приймання виконаних будівельних робіт" (форма № КБ-28) i "Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" (форма № КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних СОУ та Настанови.
4.1.1. "Акти приймання виконаних будівельних робіт" (форма № КБ-2в) і "Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" (форма № КБ-3) складаються виконавцем подаються для підписання замовнику не пізніше як за 5 робочих днів до кінця звітного місяця.
4.1.2. Замовник може здійснювати подекадно проміжні платежі за надані послуги після підписання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-28) і довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма № КБ-3), підписаних уповноваженими представниками.
4.1.3. Представники замовника за участю представників виконавця протягом п`яти робочих днів перевіряють надання послуг згідно наданого акту приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) і візують його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань та доведених замовником об`ємів, видів послуг/робіт згідно до окремих розпоряджень замовника, або обґрунтовують причини відмови від його підписання протягом 5 робочих днів з дня одержання. Візування актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-28) відповідальними працівниками замовника здійснюється до подання актів на підписання замовнику та не підтверджує факту прийняття послуг замовником.
4.2. Виконавець надає для перевірки накладні (або їх реєстру) на придбані матеріали, конструкції, вироби га інші документи, які підтверджують витрати передбачені цим договором, ціни на які не повинні перевищувати ціни встановленої в регіоні. Одночасно із зазначеними документами виконавець надає замовнику в підтвердження (інформацію) з торгово - промислової палати про ціни на дорожньо-будівельні матеріали в регіоні. Одночасно з формами № КБ-2в і № КБ-3 виконавець надає замовнику розрахунок фактичних витрат по експлуатації машин та механізмів, довідку про вартість матеріалів за підписом керівника та головного бухгалтера виконавця.
Помісячно в термін до 20 числа поточного місяця виконавець подає на погодження замовнику калькуляції на приготування матеріалів власними силами. За відсутності погоджених калькуляцій. 
4.3. Платіжні зобов`язання за договором виникають при наявності відповідного бюджетного призначення. Оплата послуг проводиться в межах виділеного фінансування по фактично виконаних обсягах робіт згідно форми КБ-2в, КБ-3 по мірі надходження коштів за рахунок замовника.
Відповідно до пунктів 5.1.-5.2. договору, термін надання послуг: 15.12.2022 р. - 31.12.2023 року. Місце, кількість, обсяг надання послуг: автомобільні дороги загального користування державного значення в межах Рівненської області протяжністю 164,7 км; 1 послуга; обсяги та кількість надання послуг визначені в технічній специфікації (додаток № 1) до цього договору.
Відповідно до пункту 10.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє по 31.12.2023 року, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком №1 погоджена технічна специфікація, а також сторонами погоджено перелік доріг з експлуатаційного утримання загальною протяжністю 164,7 км.
Додатком №2 сторони погодили договірну ціну яка є динамічною та всього складає 84 700 000,00 грн.
Додатком №3 сторони погодили календарний план вартості робіт, на 2022 рік - 6 885 000,00 грн, на 2023 рік - 77 815 000,00 грн.
В матеріалах справи наявні завдання (розпорядження) на січень 2024 року на суму 850 тис. грн та завдання (розпорядження) на лютий 2024 року на суму 824,50 тис. грн.
Додатковою угодою №2 від 17 січня 2023 року до договору №26 від 15.12.2022 сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору та термін надання послуг та викласти п. 5.1. та п. 10.1. договору у наступній редакції: "5.1. Термін надання послуг: 15.12.2022 - 31.12.2024р.", "10.1. Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє по 31.12.2024 року, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань".
У зв`язку з продовженням дії договору, керуючись п.9.3 договору, сторони дійшли згоди внести зміни у додаток до договору: Календарний план (додаток № 3), та викласти його редакції, що додається.
Згідно з новим календарним планом (додаток №3) сторони погодили календарний план вартості робіт, на 2022 рік - 4 345 748,54 грн, на 2023 рік - 21 590 000,00 грн, на 2024 рік - 58 764 251,46 грн, всього 84 700 000,00 грн.
В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що виконав у січні та лютому 2024 року роботи на загальну суму 1 253 913,29 грн.
Натомість відповідачем в порушення підпункту 4.1.1. та пункту 6.1. договору станом на жовтень 2025 року не прийняті та не оплачені надані позивачем послуги вартістю 1 253 913,29 грн.
Зокрема позивач посилається на наявні у справі акти виконаних робіт форми Кб-2в без номеру та періоду на суми 361 636,14 грн, 145 522,50 грн, 746 654,65 грн, які не підписані провідним інженером ВТК та нових технологій та замовником, а також вказані акти не містять запису про прийняття їх в односторонньому порядку.
Позивач в якості доказів виконання робіт надав відомості ресурсів, журнали обліку роботи із зимового утримання автомобільних доріг, довідки про вартість матеріалів, довідки фактичних витрат, лист Рівненської ТТП, видаткові накладні, заявки, акти приймання - передачі товарів, акти здачі - приймання виконаних робіт.
В свою чергу, відповідач надав суду докази повної сплати вартості наданих послуг на загальну суму 84 700 000,00 грн.
В матеріалах справи наявні акти №39/5 від 14.05.2024 року за травень 2024 року на суму 446 932,24 грн, №36/6 від 14.05.2024 за травень на суму 524 907,56 грн, №50/2 від 04.06.2024 за червень 2024 року на суму 1 977 798,34 грн, №87/1 від 12.08.2024 за серпень 2024 року на суму 1 008 711,96 грн, №99/1 від 21.08.2024 за серпень 2024 року на суму 2 272 274,87 грн, №111/1 від 12.09.2024 за вересень 2024 року на суму 3 937 034,63 грн, №178/2 від 25.10.2024 за жовтень 2024 року на суму 4 068 847,64 грн, №258/1 від 26.12.2024 за грудень 2024 на суму 1 567 855,58 грн (разом 15 804 362,82 грн.) 
22 квітня 2025 року позивач звернувся до відповідача з листом з додатками на 144 аркушах, в якому просив після підписання довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) та актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), один примірник довідки та актів повернути з підписом.
Листом Служби від 30.04.2025 №12/614 АТ "Ю АР ДІ Українські дороги" повернуто без підписання акти приймання виконаних будівельних робіт за січень-лютий 2024 року на загальну суму 1 253 813,29 грн. У листі зазначено, що Замовником неодноразово наголошено на тому, що послуги за договором виконуються виключно на підставі письмових розпоряджень (завдань) Замовника та в межах погоджених обсягів і бюджетних асигнувань, а будь-які додаткові роботи не замовлялися і додаткові угоди щодо збільшення обсягів чи вартості договору не укладалися. Крім того, Виконавцем не надано передбачених договором документів, необхідних для перевірки фактичних обсягів виконаних робіт, у зв`язку з чим Замовник дійшов висновку про неможливість підтвердження реальності наданих послуг та повернув акти форми КБ-2в без підписання.
14 травня 2025 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому зазначив, що на виконання пункту 2.5. договору №26 від 15.12.2022 року додатково надає документи про якість будівельних матеріалів, а саме: протокол вимірювання №05.01.2 про випробування матеріалів від 05.01.2024, протокол вимірювання №01.01.1 про випробування матеріалів від 01.01.2024, протокол вимірювання №05.01.1 про випробування матеріалів від 05.01.2024. Стосовно невиконання пункту 6.3.8. договору №26 від 15.12.2022 повідомляє, що листом №7/71 від 17.01.2024 Служба звернулась до позивача про налаштування GPS-трекерів. На даний лист позивач надав відповідь листом №32 від 31.01.2024, відповідно до якої станом на 01.02.2024 підприємством забезпечено налаштування та ретрансляцію даних GPS трекерів транспортних засобів, задіяних на експлуатаційному утриманні доріг державного значення області. Крім того, 18.01.2024 представник Служби направив до відділу GPS моніторингу АТ "Ю АР ДІ Українській дороги" через месенджер Viber повідомлення, відповідно до якого вимагалось надати на електронну адресу "ІНФОРМАЦІЯ_1" інформацію по GPS-трекерах у вигляді узагальненої інформації у форматі EXEL. Надалі із електронної адреси "gpsnew@ukr.in.ua" на електронну адресу "ІНФОРМАЦІЯ_1" було надіслано файл із узагальненою інформацією про задіяну підприємством техніку під час експлуатаційного утримання, серійні номери трекерів та доступ до них. За таких обставин, позивач повторно надіслав виконавчу документацію із експлуатаційного утримання доріг у січні - лютому 2024 року на автомобільних дорогах загального користування державного значення в межах Рівненської області протяжністю 164,7 км, згідно договору № 26 від 15.12.2022 року разом із документами, що свідчать про усунення недоліків що були викладені у листі № 12/614 від 30.04.2025, та після підписання довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) та актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), один примірник довідки та актів просив повернути.
Листом від 22.05.2025 №12/769 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області повторно повернула без підписання акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки КБ-3 за січень-лютий 2024 року на загальну суму 1 253 813,29 грн. У листі зазначено, що роботи за договором №26 від 15.12.2022 виконуються виключно на підставі письмових завдань Замовника, у межах договірної ціни та бюджетних асигнувань. Служба вказала, що перевіряє та приймає лише роботи, виконані відповідно до доведених завдань, які вже були прийняті та оплачені у повному обсязі. Також Замовник повторно наголосив, що Виконавець не надав передбачених договором документів, необхідних для перевірки фактичних обсягів робіт та використання протиожеледних матеріалів, у зв`язку з чим реальність заявлених обсягів робіт перевірити неможливо, що є підставою для повернення актів виконаних будівельних робіт.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до відповідача з вимогою №08-07/02 від 07.07.2025 про сплату коштів в сумі 1 253 813,29 грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.
Враховуючи викладене, АТ "Ю АР ДІ Українські дороги" звернулося до суду з позовом про стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області заборгованості в розмірі 1 253 913,29 грн.
Місцевий господарський суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції та оцінка доводів учасників справи
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини сторін стосуються виконання договору щодо послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду, що проявилося у відмові прийняти виконані роботи.
Частинами 1, 2, 3 статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.
Частиною 1 статті 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Згідно положень частини 1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.
Частиною 1 статті 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що договір підряду є двостороннім і оплатним договором, на підставі якого у підрядника виникає обов`язок виконати обумовлені договором роботи та здати їх замовнику, а у замовника - обов`язок прийняти виконані роботи та здійснити їх оплату.
Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обгрунтованими.
Згідно з положеннями статей 853, 882 ЦК України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими.
Суд установив, що 22 квітня 2025 року та 14 травня 2025 року позивач направив відповідачу листи з додатками, в яких просив підписати довідки про вартість робіт за січень - лютий 2024 року, акти приймання - передачі виконаних робіт, а також повернути по одному підписаному примірнику. Разом з вказаним листом позивач направив відповідачу акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В на суму 361 636,14 грн, на суму 145 522,50 грн, на суму 746 654,65 грн; відомості ресурсів до вказаних актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2024 року форми КБ-3; довідки про вартість матеріалів для виконання робіт за січень 2024 року, за лютий 2024 року; довідки фактичних витрат по експлуатації машин та механізмів для виконання робіт за січень 2024 року, за лютий 2024 року; довідку торгово-промислової палати від 18.04.2025 № 56.03/161 про ціни на матеріали станом на січень - лютий 2024 року; копії видаткових накладних; копії заявок; копії актів приймання-передачі товару; копії товарно-транспортних накладних; копії завдань на виконання робіт із експлуатаційного утримання доріг на січень місяць 2024 року за № 7/2654 від 29.12.2023 та на лютий місяць 2024 року за № 7/148 від 31.01.2024; копії витягів із журналів обліку робіт із зимового утримання автомобільних доріг;копії протоколів вимірювання про випробування матеріалів; копії листа Служби відновлення у Рівненській області від 17.01.2024 за № 7/71 та листа АТ "Ю АР ДІ" за вих. № 32 від 31.01.2024; копії листування із месенджера Viber із номером телефону НОМЕР_3 ; копії листа is gpsnew@urd.in.ua на пошту ІНФОРМАЦІЯ_1; копії узагальненої інформації щодо ТЗ задіяних в експлуатаційному утриманні.
У відповідь відповідач листами від 30.04.2025 №12/674 та від 22.05.2025 №12/769 повернув позивачу подані акти та довідки без підписання, мотивуючи це ненаданням позивачем передбачених договором документів, необхідних для перевірки фактичних обсягів виконаних робіт і належного надання послуг, у зв`язку з чим акти були повернуті без підписання.
Отже у даному спорі має місце відмова позивача від підписання актів приймання виконаних робіт.
Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 ЦК України. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2019 у справі №921/254/18 та від 15.10.2019 у справі №921/262/18.
ЦК України не визначає критеріїв та умов щодо обґрунтованості відмови від підписання акту приймання - передачі робіт, а отже обґрунтованість відмови замовника є оціночним поняттям та в кожному конкретному випадку повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та спірних правовідносин сторін.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе лише за наявності реального виконання робіт підрядником за договором у разі неотримання обгрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором (постанова Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/7446/18).
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи (пункти 7.13.-.7.14 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №914/2355/21).
Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови замовника від підписання акта. При цьому сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт.
Разом з тим, зазначені положення не означають, що будь-який акт, складений виконавцем після завершення відповідного періоду виконання договору, автоматично породжує грошове зобов`язання замовника. Суд у кожному конкретному випадку має оцінити: чи були такі роботи замовлені, чи виконувались вони в межах договору, чи були вони передані до прийняття у погодженому сторонами порядку, чи не охоплені вони вже прийнятими та оплаченими обсягами, а також чи не призводить заявлена вимога до фактичного збільшення ціни договору після його виконання.
Як убачається з матеріалів справи, Служба у листах-відповідях від 30.04.2025 №12/614 та 22.05.2025 №12/769 послалась на невиконання позивачем пунктів 2.5, 6.3.8. договору щодо надання передбачених договором документів, необхідних для перевірки фактичних обсягів виконаних робіт.
У свою чергу позивач до листа від 14.05.2025 №14/05/2025-4 разом зі спірними формами №КБ-2в додав протоколи вимірювань, які засвідчують якість протиожеледних сумішей та по тексту зазначеного листа послався про надання доступу до GPS трекерів на виконання листа Служби № 7/71 від 17.01.2024.
Отже, ані до листів-вимог про здійснення оплати за спірними актами, ані до позовної заяви позивач не надав інформацію з GPS-трекерів на дорожню техніку, яка б підтверджувала реальний виїзд дорожньої техніки на автомобільні дороги зі здійснення їх посипання.
Крім того, відповідач послідовно заперечував проти прийняття спірних актів, посилаючись не лише на відсутність передбачених договором документів, необхідних для перевірки фактичних обсягів виконаних робіт, а й на те, що всі роботи, замовлені в межах договору, були прийняті та оплачені, тоді як додаткові роботи замовником не замовлялися, не погоджувалися, а зміни до договору щодо збільшення його ціни сторонами не вносилися.
Також відповідач вказував, що Додатковою угодою №11 сторони узгодили весь перелік та обсяг робіт та послуг, який виконавець виконав за умовами укладеного договору, а замовник перевірив, прийняв у повному обсязі. Будь-які інші додаткові роботи Службою, як замовником за укладеним договором №26 від 15.12.2022, не замовлялись, не узгоджувались та додаткові угоди на додаткові роботи чи збільшення ціни договору не укладались.
Судом встановлено, що 29.11.2024 між сторонами укладена Додаткова угода №11 до Договору №26, відповідно до пункту 1 якої, сторони дійшли згоди внести зміни у додатки до договору «Технічна специфікація» (Додаток № 1) та «Договірна ціна» (Додаток № 2) та викласти їх у новій редакції. Пунктом 2 Додаткової угоди №11 Сторони визначили, що покращення предмета закупівлі не призвело до збільшення суми за договором, визначеної п.3.1. договору. Згідно із п. 3 Додаткової угоди №11, всі інші умови договору, що не зазнали змін, залишаються в силі та продовжують свою дію.
Зі змісту нової Технічної специфікації вбачається, що вона містить узагальнений перелік усіх видів послуг та їх кількісні показники, які підлягали виконанню за договором після внесення змін. Тобто сторони фактично погодили нову редакцію переліку робіт (послуг), їх орієнтовних обсягів та відповідних кількісних показників у межах договірної ціни, не змінюючи предмет договору та не збільшуючи його вартість.
Таким чином, нова редакція технічної специфікації та договірної ціни свідчить про те, що сторони наприкінці виконання договору погодили остаточний перелік та обсяг робіт та послуг та їх кількісні показники у межах незмінної договірної ціни.
Отже, для правильного вирішення спору визначальним є встановлення того, чи охоплюються заявлені позивачем до оплати роботи погодженими сторонами обсягами робіт за договором та Додатковою угодою №11, чи вони фактично є новими (додатковими) роботами, виконання яких не було погоджене із замовником та не призвело до зміни договірної ціни.
Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що послуги виконуються виконавцем виключно згідно з окремими письмовими розпорядженнями, завданнями, затвердженими замовником.
Пунктом 1.7 договору передбачено виконання окремих видів робіт за письмовим розпорядженням замовника, однак такі роботи також виконуються в межах ціни договору, технічної специфікації, доведених обсягів та бюджетних асигнувань.
Пунктом 3.1 договору визначено його ціну - 84 700 000,00 грн. Вказана умова є істотною умовою договору. Пунктом 3.2 договору передбачено можливість коригування бюджетних зобов`язань протягом строку дії договору, однак у межах ціни договору та шляхом укладення додаткових угод.
Договірна ціна за договором є динамічною, однак динамічний характер ціни не означає права виконавця в односторонньому порядку формувати нові грошові вимоги понад погоджену сторонами ціну договору. Такий характер ціни означає можливість уточнення вартості фактично виконаних робіт у межах договірної ціни та відповідно до погодженого сторонами порядку.
Відповідно до статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно зі статтею 844 ЦК України, якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, такий кошторис набирає чинності і стає частиною договору з моменту підтвердження його замовником. У разі перевищення кошторису пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо виникла необхідність виконання додаткових робіт і у зв`язку з цим істотного перевищення кошторису, підрядник зобов`язаний своєчасно попередити про це замовника.
Матеріали справи не містять доказів того, що сторони після укладення договору погодили збільшення його ціни понад 84 700 000,00 грн або уклали додаткову угоду, якою було б передбачено оплату спірних робіт як окремого додаткового обсягу понад ціну договору.
Навпаки, відповідачем надано докази оплати вартості робіт та послуг у межах погодженої ціни договору. Суд першої інстанції встановив, що відповідач сплатив позивачу 84 700 000,00 грн, тобто повну ціну договору.
Крім того, з наданих відповідачем доказів убачається, що у 2024 році за договором було прийнято та оплачено роботи, які за своїм змістом стосувалися саме зимового утримання автомобільних доріг, у тому числі приготування піщано-соляної суміші, навантаження сипких матеріалів, перевезення протиожеледних матеріалів, розподілення протиожеледних матеріалів по покриттю, очищення доріг від снігу, переміщення комбінованих дорожніх машин та чергування машиністів.
Порівняння спірних актів, на які посилається позивач, з актами, наданими відповідачем на підтвердження прийняття та оплати робіт за договором, свідчить про те, що вони стосуються одного і того ж договірного комплексу робіт з експлуатаційного, зокрема зимового, утримання автомобільних доріг державного значення. У цих документах повторюються однакові або подібні види робіт: приготування піщано-соляної суміші, навантаження, перевезення, розподілення протиожеледних матеріалів, очищення доріг від снігу, переміщення КДМ, чергування техніки та працівників.
Разом з тим, сама по собі подібність номенклатури робіт не є достатньою для висновку про повну тотожність кожної операції, зазначеної у спірних актах позивача, з операціями, зазначеними в актах, прийнятих і оплачених відповідачем. Однак саме на позивача покладено обов`язок довести, що заявлені ним до стягнення 1 253 913,29 грн стосуються не вже прийнятого та оплаченого комплексу робіт, а окремих, додаткових, самостійних і неоплачених обсягів.
Таких доказів позивачем не надано.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт виконання спірних робіт підтверджується журналами обліку робіт із зимового утримання автомобільних доріг, рапортами-нарядами, подорожніми листами, табелями обліку робочого часу та іншими первинними документами, оскільки рапорти-наряди, подорожні листи, табелі обліку робочого часу не можуть бути оцінені судом апеляційної інстанції в силу вимог статті 269 ГПК України, про що зазначено вище у даній постанові (в частині розгляду клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів).
Крім того, дослідивши подані позивачем журнали обліку робіт із зимового утримання автомобільних доріг, колегія суддів встановила, що вони не підтверджують доводи апелянта про перевірку уповноваженим представником замовника всіх спірних робіт. Навпаки, журнали містять численні записи за періоди виконання робіт, заявлених до оплати за спірними актами, які не засвідчені підписом уповноваженого представника замовника, який здійснював перевірку виконаних робіт. За таких обставин твердження апелянта про те, що всі відомості, відображені у зазначених журналах, були перевірені та підтверджені представником замовника, не відповідають матеріалам справи. При цьому колегія суддів враховує, що роботи, виконання яких підтверджено підписами уповноваженого представника замовника, були включені до підписаних сторонами актів форми КБ-2в та оплачені відповідачем. Натомість журнали в частині записів, що не містять відповідних підписів, самі по собі не можуть підтверджувати ані погодження замовником спірних обсягів робіт, ані виникнення у нього обов`язку щодо їх оплати.
Разом з тим, незалежно від наявності чи відсутності таких підписів, зазначені журнали, як і відомості ресурсів, довідки про вартість матеріалів, довідки фактичних витрат, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, протоколи випробувань матеріалів, листування можуть свідчити лише про здійснення позивачем відповідної господарської діяльності, використання матеріалів, техніки чи трудових ресурсів. Однак такі документи самі по собі не підтверджують, що відповідач замовив, прийняв або зобов`язаний оплатити ці роботи як окремий неоплачений обсяг понад уже погоджену та сплачену ціну договору.
Завдання/розпорядження замовника на січень та лютий 2024 року також не спростовують висновків місцевого господарського суду. Такі завдання підтверджують замовлення робіт у межах договору, технічної специфікації, доведених обсягів та бюджетних асигнувань, але не підтверджують погодження сторонами додаткових робіт понад ціну договору або виникнення у відповідача окремого грошового зобов`язання на суму 1 253 913,29 грн.
Щодо доводів скаржника про те, що підписані та оплачені відповідачем акти не стосуються послуг із зимового утримання автомобільних доріг, то колегія суддів зазначає таке. Дослідивши акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №№ 39/5, 39/6, 78/2, 87/1, 99/1, 111/1 та 258/1, надані відповідачем, судом встановлено, що зазначені акти містять перелік робіт (послуг) саме із зимового утримання автомобільних доріг, зокрема з очищення дорожнього покриття від снігу, обробки протиожеледними матеріалами, розподілення піщано-соляної суміші, патрульного очищення автомобільних доріг та інших робіт, передбачених технічною специфікацією до договору. Таким чином, доводи апелянта про те, що оплачені відповідачем акти не стосуються послуг із зимового утримання автомобільних доріг, спростовуються змістом самих актів, досліджених судом.
Більше того, вищеперелічені форми № КБ-2в складені відповідно до пункти 4.3. договору, а саме оплата послуг проводиться в межах виділеного бюджетного фінансування по фактично виконаних обсягах робіт згідно форм № КБ-2в, № КБ-3 по мірі надходження коштів на рахунок замовника.
Отже, послуги із зимового утримання автомобільних доріг, у тому числі і спірні послуги були зафіксовані у формах № КБ-2в (Акти №39/5 від 14.05.2024, №39/6 від 14.05.2024, №50/2 від 04.06.2024, №87/1 від 12.08.2024, №99/1 від 21.08.2024, №111/1 від 12.09.2024, №178/2 від 25.10.2024, №258/1 від 26.12.2024) та оплачені відповідачем у порядку пункту 4.3. договору з моменту виділеного бюджетного фінансування.
На думку суду, апелянт вдається до суперечливої поведінки, а саме, з одного боку, апелянт стверджує, що підписані та оплачені акти форми № КБ-2в не стосуються послуг із зимового утримання автомобільних доріг, а з іншого - зазначає, що ці акти нібито містять недостовірні відомості щодо періоду виконання саме робіт із зимового утримання автомобільних доріг, у зв`язку з чим не відображають реальних обставин їх виконання. Водночас матеріали справи свідчать, що зазначені акти форми № КБ-2в були складені безпосередньо позивачем відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору та подані ним відповідачу для перевірки і підписання. За таких обставин твердження апелянта про те, що зазначені акти не стосуються послуг із зимового утримання автомобільних доріг або містять викривлені відомості щодо часу їх виконання, не узгоджуються з його ж процесуальною позицією та спростовуються матеріалами справи.
Апелянт сам визнає, що аналогічні роботи вже містилися в оплачених актах, а його позиція зводиться до того, що, на його думку, частина обсягів не була врахована. Це не доводить існування нового або додаткового грошового зобов`язання відповідача. Для стягнення коштів позивач мав довести не лише факт технічного виконання певних операцій, а й те, що ці роботи були замовлені відповідачем як окремі або додаткові; не входили до вже прийнятого та оплаченого обсягу; були оформлені відповідно до договору; підлягали оплаті понад 84 700 000,00 грн.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до пунктів 4.1.1 та 4.1.3 договору акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 складаються виконавцем та подаються для підписання замовнику не пізніше як за 5 робочих днів до кінця звітного місяця.
Представники замовника за участю представників виконавця протягом 5 робочих днів перевіряють надання послуг згідно з поданим актом і візують його в частині фактично наданих послуг у межах виділених бюджетних асигнувань та доведених замовником обсягів, видів послуг/робіт згідно з окремими розпорядженнями замовника або обґрунтовують причини відмови від його підписання.
Отже, сторони у договорі погодили спеціальний порядок здачі-приймання робіт, який передбачає не лише складення акта виконавцем, а й своєчасне подання його замовнику, перевірку фізичних та вартісних показників, візування відповідальними працівниками та підписання уповноваженими особами.
Як установлено судами обох інстанцій, спірні акти за січень-лютий 2024 року були направлені відповідачу лише у квітні-травні 2025 року, тобто більш ніж через рік після періоду, за який позивач заявляє виконання робіт. Такий спосіб подання актів не відповідає погодженому сторонами порядку приймання робіт і об`єктивно позбавляв замовника можливості здійснити поточну перевірку фізичних та вартісних показників у межах звітного періоду.
При цьому спірні акти не підписані відповідачем, не завізовані відповідальними працівниками замовника у передбаченому договором порядку та не містять відмітки про відмову замовника від їх підписання із подальшим оформленням таких актів як односторонніх.
Відповідач, отримавши зазначені документи, повідомив позивача про відмову від їх підписання, посилаючись на те, що роботи за договором були замовлені, прийняті та оплачені в межах договірної ціни, а будь-які додаткові роботи на суму 1 253 913,29 грн замовником не замовлялися, не погоджувалися, додаткові угоди щодо їх виконання або збільшення ціни договору не укладалися.
За таких обставин відмова відповідача від підписання спірних актів не може вважатися безпідставним ухиленням від прийняття робіт у розумінні статті 882 Цивільного кодексу України.
Посилання апелянта на судову практику щодо можливості виникнення правових наслідків за актами, підписаними однією стороною, колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі спірні акти не були належним чином оформлені як односторонні, подані із суттєвим порушенням встановленого договором строку та порядку, а відповідач навів мотивовані заперечення щодо їх підписання. Крім того, позивач не довів, що зазначені в цих актах роботи є окремими неоплаченими роботами, які не охоплені вже прийнятими та оплаченими за договором обсягами.
Колегія суддів звертає увагу, що виконання робіт з експлуатаційного зимового утримання автомобільних доріг має повторюваний технологічний характер. Тому наявність у різних актах однакових назв робіт не завжди свідчить про їх повне дублювання. Водночас саме позивач, заявляючи до стягнення додаткову суму після повної оплати договору, мав довести не лише реальність виконання певних операцій, але й те, що ці операції не були враховані у раніше підписаних та оплачених актах, не включені до загальної договірної ціни та підлягають окремій оплаті. Такий обов`язок доказування позивачем не виконано.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з тим, що відповідач не прийняв додатково сформовані у 2025 році акти за роботи, які позивач відносить до січня-лютого 2024 року. Однак сам по собі факт складення таких актів позивачем після завершення відповідного періоду не створює для відповідача нового грошового зобов`язання.
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції й доводи апелянта про те, що відповідач не заявляв зауважень щодо виконання робіт. 
Матеріали справи свідчать, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про відмову у підписанні спірних актів саме з підстав відсутності договірних підстав для прийняття додаткових обсягів робіт, оскільки відповідні роботи не замовлялися, не погоджувалися сторонами та не були предметом укладених додаткових угод.
Колегія суддів також враховує, що договір №26 укладений у сфері публічних закупівель та виконувався за рахунок коштів державного бюджету та/або інших джерел фінансування. Тому оплата робіт за таким договором можлива лише в межах погодженого предмета закупівлі, договірної ціни, доведених бюджетних зобов`язань, фактично прийнятих обсягів та порядку, передбаченого договором і законом.
Стягнення з відповідача 1 253 913,29 грн за відсутності доказів погодження сторонами додаткових робіт або збільшення договірної ціни фактично означало б зміну ціни договору після його виконання та покладення на замовника обов`язку оплатити роботи понад суму, погоджену сторонами в договорі. Зазначене суперечило б статтям 632, 844 Цивільного кодексу України та умовам договору.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про застосування до спірних правовідносин правового підходу, відповідно до якого за відсутності доказів погодження сторонами збільшення договірної ціни або виконання додаткових робіт замовник не має обов`язку приймати та оплачувати роботи в обсязі більшому, ніж був узгоджений сторонами в договорі.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Оскільки відповідачем доведено оплату вартості робіт у межах погодженої сторонами ціни договору, а позивач не довів існування окремого неоплаченого грошового зобов`язання на суму 1 253 913,29 грн, підстави для стягнення заявленої суми відсутні.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо встановить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінивши доводи апеляційної скарги в межах вимог та заперечень учасників справи, перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2026 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Посилання апелянта на неправильну оцінку доказів фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та необхідності їх переоцінки. Водночас наведені у скарзі доводи не спростовують установлених судом обставин, не підтверджують неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права та не дають підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість оскаржуваного рішення.
За таких обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Рівненської області від 03 березня 2026 року у справі №918/981/25 слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись сатттями 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Ю АР ДІ Українські дороги" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 03 березня 2026 року у справі №918/981/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлений 06.07.2026.

Головуюча суддя Кульчій І.М. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Мельник О.В.