Справа № 344/19366/25 
Провадження № 2/344/1612/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
05 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої – судді Бабій О.М.
секретаря Семенюка А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 

В С Т А Н О В И В: 
Представник позивача звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 03 серпня 2022 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 86 751 грн. Після отримання коштів ОСОБА_2 написав власноручно розписку про отримання в борг грошових коштів в розмірі 86 751 грн., та зазначив, що зобов`язався повернути їх до 31 липня 2023 року. Також в розписці вказано, що відповідач у випадку протермінування, повернення суми зобов`язується оплатити штраф у розмірі 23% річних від суми заборгованості за період прострочення. Після 31 липня 2023 року відповідач грошові кошти так і не повернув, на неодноразові телефонні дзвінки не відповідає, що вказує на відсутність бажання повернути суму заборгованості. Тому єдиним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 всієї суми, яка була надана в борг та штрафу за протермінування. Відповідач погодив кінцевий термін повернення коштів, а саме 31 липня 2023 року. В разі неповернення він погодився оплатити штраф в розмірі 23% річних від суми заборгованості за період боргування. Відповідно інфляційне нарахування на суму заборгованості 86 571 грн за період прострочення (серпень 2023 року по вересень 2025 року) становить 17 344,50 грн. З урахуванням кінцевим терміном повернення було 31 липня 2023 року, позивач вправі ставити вимогу про стягнення 23% річних за період прострочення, що становить 799 календарних днів (з 01/08/2023 до 07/10/2025), відповідно розмір штрафу становить 43532,17 грн. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 799 днів 86 571,00 (сума боргу) + 17 344,50 (інфляційне збільшення) + 43 532,17 (штрафні санкції) = 147 447,67 грн. Також просить стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 1179,58 грн. (1474,48 грн.* коефіцієнт 0,8). 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. 
З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.
Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно пункту першого частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідачем складено розписку про отримання 03 серпня 2022 року в борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 86 751 грн., та зазначив, що зобов`язується повернути їх до 31 липня 2023 року. Також в розписці вказано, що відповідач у випадку протермінування, повернення суми зобов`язується оплатити штраф у розмірі 23% річних від суми заборгованості за період прострочення. Позивач надав оригінал вказаної розписки відповідача (а.с.17). 
Згідно статті 525 Цивільного кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.
Як зазначено в позовній заяві позивачем та не спростовано відповідачем, ОСОБА_2 порушив договірні зобов`язання, позику з кінцевим терміном повернення - 31 липня 2023 року, не повернув. Станом на час звернення до суду не повернуто грошові кошти, які були отримані в позику в розмірі 86 751 грн.
Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно розрахунку позивача інфляційне нарахування на суму заборгованості 86571 грн за період прострочення (серпень 2023 року по вересень 2025 року) становить 17 344,50 грн. (а.с.11).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно розрахунку позивача за період прострочення, що становить 799 календарних днів (з 01.08.2023 до 07.10.2025) розмір штрафу становить 43 532,17 грн. (а.с.11).
Але, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами (не на заборгованість по комунальних платежах, тощо).
Отже позовна вимога про стягнення із відповідача штрафу та інфляційних втрат у розмірі 60 876,67 грн. не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.
В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за договором позики відповідачем суду не надано.
Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення 86 571 боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи стороною позивача долучено копію договору про надання правової допомоги від 07.10.2025 року укладеного між адвокатом Бобик Ю.І. та позивачем ОСОБА_1 (а.с.10) та ордер на надання правничої допомоги (а.с.7).
За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовні вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1179,58 грн. (1474,48 грн.* коефіцієнт 0,8). 
Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 692 грн. 57 коп., а витрати на правову допомогу в сумі 4403 грн. 48 коп.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, – 

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 03 серпня 2022 року у розмірі 86 751 грн., судовий збір 692 грн. 57 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4403 грн. 48 коп.
В задоволенні решти вимог позову – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст судового рішення складено та підписано 05 червня 2026 року.