ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 травня 2026 року	Справа №160/7770/25	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат в адміністративній справі №160/7770/25 за позовною заявою за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/7770/25 за позовною заявою за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2026 року у справі №160/7770/25 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: пр. Хмельницького Богдана, буд.146а, м. Дніпро, 49033) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А), Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393, юридична адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі:
- визнано протиправними та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 11 грудня 2024 року №12182595/45110665, №12182594/45110665, №12182596/45110665 та №12182593/45110665 про відмову реєстрації податкових накладних від 02.10.2024 року №25, №26, №27 та №28, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО», в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язано Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393, місцезнаходження: Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) зареєструвати податкові накладні від 02.10.2024 року №25, №26, №27 та №28, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: пр. Хмельницького Богдана, буд.146а, м. Дніпро, 49033), в Єдиному реєстрі податкових накладних датою їх фактичного подання на реєстрацію.
Крім того, вказаним рішенням суду стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: пр. Хмельницького Богдана, буд.146а, м. Дніпро, 49033) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4844,80грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).
Також вказаним рішенням суду стягнуто з Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393, юридична адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: пр. Хмельницького Богдана, буд.146а, м. Дніпро, 49033) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4844,80грн. (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).
07.05.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат в адміністративній справі №160/7770/25, в якій заявник просить:
- винести додаткове рішення у справі №160/7770/25, яким стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що у позовній заяві відповідно до приписів ч.7 ст.139 КАС України було зазначено, що попередній розрахунок судових витрат у цій справі складає 22 112,00 грн, з яких 10 000,00 грн – професійна правнича допомога. Так, 05.03.2025 року між ТОВ «ЛОГІСТІКСДНІПРО» та адвокатом Бойком Павлом Юрійовичем було укладено Договір №б/н про надання правничої допомоги, що міститься у матеріалах справи, відповідно до п.1.1. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п. 4.3 цього Договору за надання правничої допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн. В подальшому, 07.05.2026 року сторонами вказаного Договору було складено Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за Договором №б/н про надання правничої допомоги від 05.03.2025 року, згідно з яким гонорар до сплати становить 10 000,00 грн, які клієнт зобов`язується сплатити адвокату протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду. Цим актом сторони підтвердили надання послуг у повному обсязі. Вказана сума є витратами ТОВ «ЛОГІСТІКСДНІПРО», пов`язаними із розглядом справи №160/7770/25, тому, зважаючи на задоволення позовної заяви, вказані витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідачів.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат передана на розгляд судді Туровій О.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 року призначено до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат в адміністративній справі №160/7770/25 за позовною заявою за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії на 29.05.2026 року в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи) у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
11.05.2026 року до суду надійшли заперечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому відповідач просить відмовити у стягненні витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн, зазначаючи про те, що розгляд справи №160/7770/25 здійснювався за правилами письмового провадження, тобто справа ця справа є справою незначної складності та не вимагає участі представника позивача. Також справи щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову у реєстрації податкової накладної не є новими для судової практики, а тому складання позову та супроводження даної справи не викликає жодних складнощів. Відповідач зазначає, що надані позивачем документи щодо обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу (Договір про надання правової (правничої) допомоги № б\н від 05.03.2025 року Акт №1 від 07 травня 2026 року приймання-передачі наданих послуг, Звіт про надання правничої (правової) допомоги за договором про надання правової (правничої) допомоги № № б\н від 05.03.2025року) містять стандартні загальні фрази, без жодних посилань на конкретні обставини цієї судової справи та відповідні документи, складені на підставі розрахунків самого позивача та/або адвоката позивача, не підтверджені об`єктивними та належними доказами, інших документів на підтвердження своєї позиції стороною позивача не надано. Позивачем до матеріалів судової справи не надано жодного належного та об`єктивного доказу на підтвердження того, що гонорар адвоката є розумним та враховує дійсно витрачений адвокатом час щодо підготовки у даній справі. Наголосив, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Виходячи з усього вище наведеного, відповідач зазначає, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу у даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, адже дана справа є справою незначної складності, а тому витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн є надлишковими та такими, що не відповідають приписам статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України і відповідно такими, що не підлягають задоволенню.
Державна податкова служба України правом на подання пояснень (заперечень) на заяву про ухвалення додаткового рішення, а також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалася.
З огляду на приписи ч.3 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, суд розглянув заяву позивача за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження.
Вирішуючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №160/7770/25, суд зважає на таке.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За приписами ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України передбачено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
При цьому ч.3 ст.252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Таким чином, у справі, що розглядається, має місце випадок, передбачений ч.3 ст.143 КАС України, з урахуванням ч.7 ст.139 КАС України, оскільки позивачем у позовній заяві зазначалося, що позивач має намір понести витрати на професійну правничу допомогу, при цьому, докази їх понесення були надані після винесення рішення у цій справі відповідно до ч.7 ст.139 КАС України.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Так, за змістом приписів ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). 
З аналізу положень статті 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Водночас, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №200/10535/19-а, від 05.08.2020 року у справі №640/15803/19.
Так, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі №816/416/18. 
Приписами п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону №5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до п. п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо. Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №810/2760/17. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy)», №34884/97, рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України»).
При цьому, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16.
Судом встановлено, що 05.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» та адвокатом Бойком Павлом Юрійовичем було укладено Договір №б/н про надання правничої допомоги (далі - Договір).
Згідно з п.1.1 Договору за цим Договором клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
Пунктом 2.2 Договору передбачено, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання праової допомоги, зокрема: представництво інтересів клієнта в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, скласти та подати позовну заяву про визнання протиправними та скасування рішень ДПС про відмову у реєстрації ПН/РК, здійснити інші необхідні дії для виконання доручення щодо найбільш ефективного захисту прав та законних інтересів клієнта. 
Відповідно до п.4.3 Договору за надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі.
07.05.2026 року сторонами Договору №б/н про надання правничої допомоги від 05.03.2025 року складено Акт №1 приймання-передачі наданих послуг, згідно зі змістом вчиненої господарської операції: «Адвокатом надано правничу допомогу Клієнту передбачену Договором, зокрема, проаналізовано документи (договори, акти, рахунки, ТТН, рішення ДПС) щодо відмови реєстрації ПН від 02.10.2025 року №№25, 26, 27, 28, зібрано докази на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, складено позовну заяву та направлено до суду, здійснено супровід та відстеження руху справи 160/7770/25, 01.05.2026 отримано рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, за змістом вчинені дії є юридичними послугами (послугами правничої допомоги), які є предметом укладеного між Сторонами Договору». Зазначена в даному акті господарська операція вчинена в повному обсязі, відповідає умовам Договору та є підставою для виплати клієнтом гонорару за вчинену господарську операцію. Згідно до Договору гонорар до сплати становить: 10 000,00 (десять тисяч) грн, які клієнт зобов`язується сплатити адвокату протягом 10 робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду. Клієнтом прийнято надану послугу в повному обсязі, заперечень щодо якості, порядку та строків виконання взятих на себе адвокатом зобов`язань немає. Клієнт не має претензій до адвоката. 
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у цій адміністративній справі, суд враховує, що ця справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності, відповідно до вимог пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України, а також не містить великого обсягу досліджуваних доказів та не потребує складання значної кількості процесуальних документів учасниками справи, разом з цим суд зважає на наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ такої категорії; спірні правовідносини в цій справі є поширеними, судова практика та законодавство є послідовними, що підтверджується в т.ч. наведеною самим позивачем судовою практикою Верховного Суду щодо аргументів, наведених відповідачами, в силу чого формування правової позиції у справі не потребувало значних зусиль та витрат часу в обсязі, заявленому позивачем. 
Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у судових засіданнях адвокат участі не брав.
Суд також наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
При цьому також необхідно враховувати, що Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При цьому, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 10000,00 грн. в цілому є неспівмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді. У поданих документах жодним чином не обґрунтовано вартість наданих правових послуг з урахуванням їх обсягу відповідно до умов Договору, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та, виходячи з предмету спору та характеру спірних відносин, розгляду і вирішення справи як незначної складності у спрощеному позовному провадженні, тобто без проведення судових засідань, отже, заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому не можуть бути стягнуті у заявленому розмірі. 
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із протиправними рішеннями контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав, у зв`язку із чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності та задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, оскільки така вартість наданих адвокатом послуг є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданої адвокатом правничої допомоги.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що підтвердженими належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами є витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.
Відтак, у стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн, про відшкодування якої просив позивач, слід відмовити у зв`язку із не наданням позивачем належних доказів їх співмірності та розумності, а також того, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
При цьому, суд зазначає, що в Кодексі адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20.
Керуючись ст. ст.132, 134, 139, 143, 252 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Ухвалити додаткове рішення у справі №160/7770/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі №160/7770/25 - задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17А) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: 49033, м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд. 146А) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).
Стягнути з Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІКСДНІПРО» (код ЄДРПОУ 45110665, місцезнаходження: 49033, м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд. 146А) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).
У стягненні з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державної податкової служби України решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст додаткового рішення виготовлено 29.05.2026 року. 

Суддя О.М. Турова