ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1153/25  Номер провадження 22-ц/814/1206/26	Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Бутенко С.Б., Дряниці Ю.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»
на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ ФК «ЕЙС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 12.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 667011972 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано за допомогою одноразового ідентифікатора MNV9G64S. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року. 08.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е. 
Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року в розмірі 18847,00 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог ТОВ ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ ФК «ЕЙС». Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. та судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Зазначає, що договір факторингу № 28/1118-01 підписаний сторонами та є чинним. При цьому, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а з 28.11.2018 по 31.12.2024. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із Відповідачем, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 18.01.2022 р., тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 18847 грн. 00 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 667011972 згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (а.с.32-36).
08.10.2025 на виконання ухвали суду від АТ «Ощадбанк» надійшов лист №46/12-11/124840/2025/ВБ від 29.09.2025, згідно якого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN № НОМЕР_3 ). Згідно виписки по рахунку 14.11.2025 на карту № НОМЕР_2 здійснено зарахування коштів в сумі 5000,00 грн., також номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зазначений як НОМЕР_4 .
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 08 квітня 2022 року, з урахуванням сплачених коштів, заборгованість ОСОБА_1 становить 18847 грн. 00 коп.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01.
Згідно із п.2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Згідно п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.
28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021 
31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
Укладанням додаткової угоди №31 від 31.12.2022 строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2023 р..
Додатковою угодою №32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024 р. (а.с.10).
23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року .
08.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року.
Відповідно до Реєстру боржників від 08.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18847,00 грн., з яких: 5000,00 грн. – прострочене тіло, 13847,00 грн. – прострочені відсотки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 667011972 від 12.11.2021 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», та відповідно від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений з Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тоді як кредитний договір № 667011972 був укладений 12.11.2021 року, тобто після відступлення прав вимоги. Не може відступатися вимога, яка на час укладання договору факторингу ще не існувала.

Однак колегія суддів не погоджується з даними висновками виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 514 ЦК України, на яку посилається суд першої інстанції, передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У свою чергу договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року) передбачено перехід від клієнта до фактора прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимог (п. 2.1) наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. (п. 4.1).
Відповідно до пункту 8.2 зазначеного договору строк цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1 (з дати підписання сторонами) та закінчується 31 грудня 2021 році. У подальшому сторонами узгоджена пролонгація його дії до 31.12.2022 та в подальшому до 31.12.2024.
Колегія суддів звертає увагу, що вказаний договір факторингу є строковим, а не разовим. Тобто діє на всі передбачені його умовами правовідносини в певний період. 
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладений 12.11.2021.
18.01.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання умов договору факторингу №28/1118-01 підписали реєстр прав вимоги № 169. У вказаному реєстрі під номером 1527 значиться боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 667011972 від 12.11.2021.
Відповідно до умов договору факторингу право вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання реєстру прав вимоги. При цьому, на момент підписання реєстру № 169 (18.01.2022) договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений (12.11.2021) та настала орієнтовна дата повернення кредитних коштів (12.12.2021). Тобто на момент переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» кредитні правовідносини між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 існували, та відповідач належним чином не виконував умови договору з повернення кредиту.
Зважаючи на наведене, безпідставними є висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем переходу права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».
Разом з цим, подальший перехід права вимоги підтверджуєтеся матеріалами справи, а саме договорами факторингу та підписаними реєстрами прав вимоги/боржників.
У свою чергу надаючи правову оцінку кредитним правовідносинам сторін слід звернути увагу на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності колегія суддів вважає доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5000 грн.
Разом з цим, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18847 грн. 00 коп.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачка відзив на позовну заяву та апеляційну скаргу не подавала, жодних заперечень, щодо позовних вимог, факту отримання коштів, непогашення заборговані чи обґрунтування незгоди з розрахунком ні в суді першої інстанції ні в апеляції не заявляла.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. 

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року слід скасувати.
Позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №391916423 від 07 листопада 2022 року у розмірі 18847 грн. 00 коп.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). 
Згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано:
копію договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року укладеного між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» який містить додаток № 1 «Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №№ 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року ;
копію додаткової угоди № 25770709298 до Договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року відповідно до якої клієнт доручає, а АБ приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 667011972 від 12 листопада 2021 року, боржник ОСОБА_1 ;
копію акта прийому-передачі наданих послуг від 17 липня 2025 року відповідно до якого АБ «Тараненко та партнери» надали клієнту ТОВ «ФК «ЕЙС» послуги з вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та клопотання щодо отримання інформації на загальну суму 7000 грн. (1000 грн, 5000 грн, 500 грн. та 500 грн відповідно);
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зважаючи на наведене, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в судах першої інстанції в розмірі 7000 грн.
Також враховуючи задоволення апеляційної скарги та як наслідок задоволення позовних вимог стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає судовий збір сплачений останнім за подачу позову в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3633 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» – задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, 19 оф. 2005, ЄДРПОУ 42986956, заборгованість за кредитним договором №391916423 від 07 листопада 2022 року у розмірі 18847 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір сплачений останнім за подачу позову в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3633 грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        О.В. Чумак

Судді         С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця