КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/921/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить: 
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення – січень 2008 р.; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення – січень 2008 р. із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; 
2) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті йому за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населенню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у розмірі 4463,15 грн щомісячно, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що у період з березня 2017 по березень 2019 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час проходження служби відповідач нараховував і виплачував йому індексацію грошового забезпечення не у повному обсязі. Вважаючи, що зазначеною бездіяльністю відповідач порушує його права щодо своєчасного отримання однієї із складових свого грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що нарахування і виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у спірний період здійснювалися з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078, а також наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони України. Послався на дію особливого періоду, недостатність бюджетного фінансування та правову позицію Конституційного Суду України щодо можливості зміни механізму реалізації соціально-економічних прав з огляду на економічну безпеку держави та фінансові можливості бюджету. Також представник зазначив, що у 2016-2018 роках Міністерством оборони України та Мінсоцполітики надавалися роз`яснення щодо відсутності механізму нарахування і виплати індексації за попередні періоди, а обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації, на думку відповідача, мало здійснюватися з січня 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1013, а не із січня 2008 року, як зазначає позивач. Відповідач вказав, що після внесення змін до Порядку №1078 поняття "базовий місяць" було замінено на "місяць підвищення тарифних ставок (окладів)", а підвищення грошового забезпечення військовослужбовців у грудні 2015 року та березні 2018 року виключало підстави для нарахування індексації у заявленому позивачем розмірі. Крім того, представник відповідача зазначив, що індексація не входить до складу грошового забезпечення у розумінні статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки має змінний та несистематичний характер. Також заперечив проти вимог про виплату так званої "фіксованої індексації" у розмірі 4463,15 грн щомісячно, посилаючись на відсутність такого поняття у Порядку №1078 та на те, що після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №704 підвищення грошового забезпечення перевищило суму можливої індексації. Окремо відповідач звернув увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду та послався на практику Верховного Суду і судів апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні вимог, заявлених через значний проміжок часу після звільнення зі служби та за відсутності спору про розмір належних виплат на момент звільнення (а.с.18-24).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач у спірний період проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується. 
Згідно відповіді відповідача від 06.01.2026 № 226, на заяву позивача від 12.12.2025 №б/н (вх.№30755 від 16.12.2025), у період з 2016 року – 2018 року індексація грошового забезпечення не проводилася у зв`язку з відсутністю фінансування. За період з 01.03.2018 по 28.03.2019 індексація нараховувалася та виплачувалася з грудня 2018 по березень 2019 з урахуванням коефіцієнта індексу інфляції (базовий місяць березень 2018 року) (а.с.11зв.).
Відповідно до довідки від 06.01.2026 № 226/1 про розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.03.2019, індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалася лише у період з грудня 2018 року по березень 2019 року у розмірі 71,08 грн щомісячно, а у березні 2019 року – 134,47 грн. За інші періоди нарахування та виплата індексації не здійснювалися (а.с.11).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно положень частини 1, 2 та 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі – Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ). 
Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року - 103 відсотка згідно змінам, внесених згідно із Законом №911-VIII від 24.12.2015 року).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно із статтею 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі – Порядок № 1078) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.
Отже, місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №825/565/17, від 23.09.2020 у справі №620/3282/18.
Як убачається з наданих відповідачем документів, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу фактично здійснювалися лише з грудня 2018 року по березень 2019 року, тоді як за попередній період індексація не виплачувалася. При цьому відповідач також зазначив, що ненарахування індексації у 2016-2018 роках було зумовлене відсутністю фінансування, а під час здійснення виплат у 2018-2019 роках для розрахунку індексації застосовувався базовий місяць – березень 2018 року. 
Наведені обставини свідчать про те, що у період до грудня 2018 року відповідачем не здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу, незважаючи на наявність у відповідача передбаченого законом обов`язку щодо проведення індексації. Водночас посилання на відсутність фінансування не звільняє відповідача від виконання вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, тому суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо ненарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період.
Щодо визначення місяця підвищення доходу (базового місяця) для обчислення індексації суд зазначає таке.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин (березень 2017 року) визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів. 
Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008 року.
Тобто за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає саме базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018 року.
Таким чином, місяцями, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року – березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Тобто з 14.03.2017 місяцем, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №400/1118/21 та у постанові від 28.09.2022 по справі №400/1119/21. 
При цьому, суд наголошує, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень саме щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону. Наявність у відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору.
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 13.12.2018 у справі № 802/412/17-а, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17 та від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січня 2008 року. 
Щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 у розмірі 4463,15 грн щомісячно, суд зазначає таке. 
Так, у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, серед іншого, Верховний Суд вказав, що з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці. У цьому контексті Верховний Суд зазначив, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації - різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
За наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018. Якщо ж ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
З урахуванням вищенаведеного, у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці. 
Суд зазначає, що при вирішенні суми, яка належить до перерахунку та виплати з боку відповідача за спірний період, слід враховувати: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); проведено співставлення розміру підвищення доходу (А) та суми можливої індексації (Б). 
Розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 та сумою грошового забезпечення в лютому 2018. 
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078). 
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078). 
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А). 
Згідно довідки від 06.01.2026 № 226/1 про розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.03.2019, в лютому 2018 року грошове забезпечення позивача складало 11 597,52 грн (без урахування компенсації за піднайом житла), а у березні 2018 року – 12 174,74 грн (а.с.11). 
Отже, грошовий дохід позивача збільшився на 577,22 грн в порівняні з лютим 2018 року.
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін становила 253,30% (розрахована наростаючим підсумком за період з лютого 2008 по січень 2018 року, що становить 353,30% (наростаючий індекс споживчих цін) – 100% = 253,30% (величина приросту індексу споживчих цін)). 
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величина приросту індексу споживчих цін і поділити на 100: 1762,00 грн * 253,30% /100 = 4463,15 грн. 
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн – 577,22 грн = 3885,93 грн. 
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації, з урахуванням абзаців 3, 4, пункту 5 Порядку № 1078, підлягала виплаті позивачу у розмірі 3885,93 грн щомісячно до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення зі служби. 
Враховуючи встановлені обставини справи та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) – січня 2008 року, а також щодо ненарахування та невиплати за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 включно щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 3885,93 грн відповідно до абзаців 4, 6 п. 5 Порядку №1078, у зв`язку з чим належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати за вказані періоди. 
Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із одночасним утриманням військового збору у розмірі 1,5 відсотка та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, є передчасними, оскільки на момент розгляду справи відповідні суми індексації відповідачем не нараховані та не виплачені, а відтак відсутній факт утримання податку з доходів фізичних осіб і, відповідно, не виникли підстави для виплати передбаченої законодавством компенсації. За таких обставин права позивача у цій частині не є порушеними, а судовий захист не може надаватися щодо правовідносин та порушень, які можуть виникнути у майбутньому. 
Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Положення КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок та строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці. 
Водночас, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)". 
У спірному випадку позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.03.2019 включно.
Отже, враховуючи те, що право позивача було порушено до внесення змін до статті 233 КЗпП України, а згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то застосування положень статті 233 КЗпП України в новій редакції до правовідносин, які фактично виникли до 19.07.2022 року буде суперечити Основному закону. 
Слід також звернути увагу, що правові питання застосування положень статті 233 КЗпП України були предметом дослідження Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року). Верховним Судом, зокрема, зроблено такий висновок: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").
Отже, враховуючи обсяг заявлених позивачем вимог, які стосувалися індексації його грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.03.2019, суд не може погодитися з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову часткового.
Враховуючи, що позивач судових витрат по сплаті судового збору за подання позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат суду не надав, а тому, відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2017 по 28.02.2018 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 включно щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 3885,93 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.03.2019 включно щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 3885,93 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН