Справа № 643/10886/26
Провадження № 3/643/1896/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18.06.2026       м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

1. Обставини адміністративного правопорушення, визнані судом доведеними

18.05.2026 о 00-12 год. ОСОБА_1 (Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 44 по вул. Валентинівська у м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роти, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820», прилад ARHF 0027, результат огляду становить 0,78 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 не погодився, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився.

2. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення

Дії Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

3. Позиція учасників справи

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у судове засідання 17.06.2026 не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Захисник Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Нагорний І.В. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Надав письмові пояснення, в яких зазначив на відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 . 

4. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 11-21сап21 (реєстраційний номер рішення 101473367)). 
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008. 
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»). 

5. Позиція суду

Вина Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами: 
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668705 від 18.05.2026, згідно з яким Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинив правопорушення за вказаних вище обставин; 
- даними рапорту працівника поліції, згідно з якими Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;
- даними результатів тестування Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820», прилад ARHF 0027, від 18.05.2026, згідно з якими отриманий результат 0,78 проміле;
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820», прилад ARHF 0027, результат огляду становить 0,78 проміле, від підпису в акті відмовився;
- даними направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у графі якого «результати огляду» міститься запис про відмову;
- даними відеозаписів, на яких зафіксовані обставини вчинення правопорушення. Згідно з відеозаписами, працівники поліції запропонували Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройшов такий огляд, не погодився з його результатами, після чого відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. 
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного вище правопорушення та факт порушення ним вимог п. 2.5 ПДР.

6. Мотиви неврахування аргументів захисника

6.1. Аргументи захисника щодо згоди ОСОБА_1 з результатами огляду, отриманими на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», та відсутності підстав для кваліфікації його дій як відмови від огляду

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано саме відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі – ПДР). Однак фактичні обставини справи не відповідають суті правопорушення, зазначеного у протоколі, що виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення. Так, вищевказана особа не відмовлялася від проходження огляду. Навпаки, огляд на стан алкогольного сп`яніння був фактично проведений із використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, результат огляду був отриманий, а ОСОБА_1 двічі висловив згоду з результатами цього огляду. На підтвердження вищевикладеного, наведено конкретні фрагменти відеозаписів, долучених поліцією до матеріалів справи, у хронологічному порядку їх фіксації, що доводять вищевказані доводи захисту. Так, вперше ОСОБА_1 висловив згоду з результатом огляду, прямо відповідаючи на запитання поліцейського одразу після його проведення. На пряме питання чи згоден він з результатами огляду, ОСОБА_1 чітко відповів: «Я згоден». Цей момент зафіксовано о 00 год. 20 хв. 24 сек. На відеозаписах з бодікамер поліцейських, долучених до матеріалів справи за номерами ID 476544, 472932, 472779. Надалі, у проміжок часу з 00 год. 22 хв. 48 сек. по 00 год 23 хв. 25 сек., вищевказані відеозаписи фіксують, що поліцейський вдруге запитує ОСОБА_1 , чи згоден він з результатами огляду коли вже надає роздруківку з результатами тесту Drager для підпису. Дослівно поліцейський зазначає: «Ви згодні з оглядом чи ні? Якщо ви не ставите підпис, я пишу відмова». Одразу після цього ОСОБА_1 , реагуючи на зазначені вказівки поліцейського, вдруге підтверджує свою згоду з результатами огляду вже своїми діями, оскільки бере ручку та негайно підписує надану йому роздруківку з приладу Drager. Після того, як поліцейський вже двічі отримав від ОСОБА_1 згоду з результатами огляду, у проміжок часу з 00 год. 25 хв. 31 сек. по 00 год. 26 хв. 10 сек. він підтверджує отримання такої згоди, оскільки повідомляє ОСОБА_1 , що протокол буде складено за п. 2.9 “а” ПДР України, тобто за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Під час цього повідомлення поліцейський також роз`яснив ОСОБА_1 його права. Дані обставини також відображено на всіх трьох відеозаписах з бодікамер. Таким чином, станом на 00 год. 26 хв. 10 сек. ОСОБА_1 вже пройшов огляд на стан сп`яніння, на вимогу поліцейського двічі вказав про згоду з результатами огляду. Щодо нього було розпочато складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 “а” ПДР України (керування у стані сп`яніння). Саме на цьому етапі поліцейський вже перейшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення. Це підтверджується тим, що саме в цей момент він роз`яснив ОСОБА_1 його права, а відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП права особі роз`яснюються саме при складанні протоколу. Далі ОСОБА_1 очікував надання йому копії протоколу. Проте, за спливом майже 30 хвилин у проміжок часу з 00 год. 54 хв. 07 сек. по 00 год. 56 хв. 37 сек., коли поліцейський запропонував ОСОБА_1 підписати акт огляду на стан сп`яніння, останній відмовився від підписання. Натомість поліцейський запевняв ОСОБА_1 , що це його обов`язок підписати акт огляду, на що останній виразив заперечення. Саме о 00 год. 55 хв. 28 сек. поліцейський зазначає, фразу, яка підтверджує, що відмови від результатів огляду не було: «Якщо ви тут не розписуєтесь, я пишу вам за відмову 2.5, що ви пройшли огляд, а з результатом не згодні». Після того, як ОСОБА_1 відмовився підписати акт огляду, поліцейський змінив суть інкримінованого правопорушення на п. 2.5 ПДР України, ототожнивши відмову від підпису в акті з відмовою від проходження огляду. Така кваліфікація з боку поліцейського стала хибною, оскільки закон встановлює обов`язок водія пройти огляд у встановленому порядку, але не встановлює обов`язку підписувати акт огляду, складений після його проведення. Відмова від підписання акту огляду не є окремою формою інкримінованого правопорушення і не є обов`язковою умовою для вираження згоди з результатами огляду на місці. Для фіксації згоди можуть залучатись як свідки так і використовуватися відеодокази. Крім цього, усупереч твердженню поліцейського про обов`язковість підпису у акті огляду, сама форма акту передбачає можливість внесення запису про відмову особи від підпису. Отже, у разі непідписання акта поліцейський мав зафіксувати саме відмову від підпису, а не змінювати правову природу події та складати протокол за відмову від проходження огляду, тим більше до цього вже двічі маючи підтвердження згоди з результатами огляду. Таким чином, у діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення у формі відмови від проходження огляду, оскільки огляд був фактично проведений, результат отриманий, а особа з ним погодилася. Таким чином, протокол серії ЕПР № 668705 від 18.05.2026 року не відповідає фактичним обставинам справи і суперечить наданим відеозаписам, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки пройшов його, отримав результат та двічі підтвердив згоду з ним. Відмова від підписання акта огляду не є відмовою від проходження огляду та не могла бути підставою для зміни правової суті інкримінованого правопорушення. Тому у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позиція суду

Відповідно до п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху (далі ПДР) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Пунктами 6 та 7 розділу 1 “Загальні положення” вказаної вище Інструкції також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Аналогічні норми передбачені вказаним вище Порядком, згідно з яким водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння складається з певної, чітко визначеної послідовності дій та фактично відбувається в два етапи. Перший етап, який є обов`язковим – вимога (пропозиція) пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер». У випадку, якщо водій відмовився від такого огляду або висловив незгоду з його результатами, у працівників поліції виникає обов`язок перейти до другого етапу огляду - запропонувати водію пройти огляд в закладі охорони здоров`я. 
Вказані норми законодавства України вочевидь покликані забезпечити додаткові гарантії прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права вказаної особи пройти огляд у спеціалізованому закладі охорони здоров`я у разі, якщо така особа ставить під сумнів результати її огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановлені за допомогою газоаналізатора «Драгер».
Відповідно, на працівників поліції покладається обов`язок забезпечити ефективну та практичну реалізацію права такої особи на огляд у закладі охорони здоров`я, якщо вказана особа не визнає факт наявності у неї алкогольного сп`яніння, встановлений за допомогою газоаналізатора. 
Визнання факту сп`яніння особою, яка проходить огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора, має відбуватись у категоричній та недвозначній формі, яка б надавала працівникам поліції достатні підстави вважати, що особа безумовно погоджується з результатами такого огляду та, відповідно, наявністю у неї стану алкогольного сп`яніння. 
Визнання вказаного факту не позбавляє таку особу права спростовувати його в ході судового розгляду справи. Проте лише безумовна згода з результатами огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер» звільняє працівників поліції від обов`язку запропонувати особі огляд у закладі охорони здоров`я. При цьому можливість проходження огляду в закладі охорони здоров`я є однією із законодавчо визначених гарантій прав такої особи, відповідальність за дотримання якої покладається на працівників поліції. 
Вирішуючи питання відносно того, чи мала місце з боку ОСОБА_1 беззаперечна та категорична згода з результатами його огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газонаналізатора «Драгер», суд керується таким. 
Процес спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції зафіксований на декількох відеозаписах, які сформовані бодікамерами працівників поліції. Оскільки відеозаписи дублюють один одного, суд у даному рішенні посилається на один з них, а саме зафіксований у файлі з назвою «export-olakd» на СД-диску з назвою «49421 ЕПР 668705». 
Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проголошення його результатів, які складають 0,78 проміле, на перше запитання працівника поліції, чи згодний ОСОБА_1 з результатом, останній не відповів. Після того, яка працівник поліції вдруге задав це запитання, ОСОБА_1 відповів, що в суді будемо рішати. І лише після третього запитання працівника поліції ОСОБА_2 відповів, як можна зрозуміти, ствердно (відповідь ОСОБА_1 є короткою та промовлена тихо, у зв`язку з чим аудіозапис відповіді ОСОБА_1 на третє питання є не зовсім розбірливим). Проте з реакції працівників поліції, які отримали відповідь ОСОБА_1 після того, як запитання було повторене втретє, можна зробити висновок, що ця відповідь була ствердною. 
Ураховуючи наведене, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 після того, як запитання було потворено втретє, висловив згоду з результатами огляду. 
Таким чином, ОСОБА_1 двічі уникнув відповіді на запитання працівників поліції відносно того, чи погоджується він з результатами огляду, та надав ствердну відповідь лише після того, як питання було задано втретє поспіль. При цьому відповідь на друге питання, а саме про те, що ОСОБА_1 буде рішати в суді, вочевидь не є такою, що свідчить про його згоду з результатами огляду (час на запису – 00:20 год.). 
В подальшому, о 00:22 год., коли працівники поліції неодноразово уточнювали позицію ОСОБА_1 щодо його згоди або незгоди з результатами огляду, ОСОБА_1 уникав відповіді на відповідні питання працівників поліції, не надаючи пояснення по суті. 
Оцінюючи обставини спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , які мали місце о 00:55 год., суд виходить з такого. 
Працівники поліції зазначали на необхідності підписання ОСОБА_1 акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Суд погоджується з доводами захисника, що ОСОБА_1 мав право відмовитись від підписання вказаного акту, та вказана відмова сама по собі не становить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Разом з тим суд звертає увагу, що в ході дискусії ОСОБА_1 на уточнюючі запитання працівника поліції, чи згодний він з результатом, які були повторені двічі поспіль та обумовлені його позицією щодо незгоди з підписанням акту, двічі поспіль в недвозначній та категоричній формі відповів, що нічого не згодний. Після цього ОСОБА_1 зазначив, що буде оскаржувати це питання в суді. 
В цей момент згідно з поясненнями працівників поліції протокол про адміністративне правопорушення ще не складався.
Таким чином, до моменту початку складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. «а» п. 2.9 ПДР (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), ОСОБА_1 в категоричній та недвозначній формі висловив незгоду з результатами огляду на вказаний стан, які отримані за допомогою газоаналізатора «Драгер». 
Отримавши вказану відповідь ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив йому, що в такому разі він констатує, що ОСОБА_1 не згодний з результатом, та складає протокол, на що ОСОБА_1 не висловив будь-яких заперечень (час на запису – 00:56 год.).
Після цього о 00:58 год. працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, якщо він не згодний з результатом, на що ОСОБА_1 відповів, що при чому тут, згодний він чи ні. На повторну пропозицію працівника поліції проїхати до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів, що не згодний проїхати до вказаного закладу. 
Підсумовуючи викладене, суд констатує, що в ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 спочатку один раз уникнув відповіді на питання, чи згодний він з результатами огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер»; на друге питання відповів, що буде вирішувати в суді, що вочевидь не може розцінюватись як його згода з результатами огляду; на третє питання відповів, що згодний. Таким чином, позиція ОСОБА_1 була суперечливою та непослідовною. В подальшому, до моменту початку оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 неодноразово або уникав відповіді на вказані питання, або у недвозначній та категоричній формі висловлював свою незгоду з результатами огляду. 
Ураховуючи вказану позицію ОСОБА_1 , суд вважає, що працівники поліції дійшли обґрунтованого висновку, що остаточною позицією ОСОБА_1 є незгода з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», у зв`язку з чим правомірно запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я, від чого останній відмовився. 
Доводи захисника відносно того, що працівники поліції не мали права повторно з`ясовувати позицію ОСОБА_1 щодо його згоди або незгоди з результатами огляду після того, як останній висловив таку згоду о 00:20 год., а в подальшому фактично підтвердив таку згоду конклюдентними діями, підписавши результати тестування, у зв`язку з чим відносно нього повинен був бути складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п.п. «а» п. 2.9 ПДР, суд відхиляє з огляду на таке. 
Насамперед суд звертає увагу, що перш ніж о 00:20 год. надати ствердну відповідь на запитання працівників поліції щодо згоди з результатами огляду, ОСОБА_1 двічі уникав відповіді на вказані запитання, при цьому зазначав, що буде рішати у суді. 
Ураховуючи наведене, подальші дії працівників поліції, спрямовані на уточнення позиції ОСОБА_1 , вочевидь не порушували права ОСОБА_1 , а навпаки – були продиктовані необхідністю з`ясування його дійсного волевиявлення в ситуації, коли вказана особа демонструвала непослідовну та суперечливу позицію, уникаючи надавати відповідь у категоричній та недвозначній формі. При цьому усна згода з результатами огляду була висловлена в такий спосіб, при якому на аудіозапису фактично не зафіксована через тихий голос ОСОБА_1 та лаконічність його відповіді. Факт підписання ОСОБА_1 результатів тестування за допомогою газоаналізатора «Драгер» суд, з урахуванням його поведінки та пояснень, які надавались працівникам поліції, не може оцінити в якості обставини, які беззаперечно підтверджує його згоду з результатами такого огляду. Натомість у подальшому незгода з результатами огляду була висловлена в категоричній та недвозначній формі, яка не викликає у суду сумнівів щодо змісту відповідного волевиявлення ОСОБА_1 . 
Як вже зазначалось судом, з`ясування дійсного волевиявлення ОСОБА_1 мало значення для вирішення питання щодо реалізації його права на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції спочатку займав непослідовну позицію в питанні його згоди або незгоди з результатами огляду за допомогою газоаналізатора «Драгер», але в подальшому визначився із власною позицією та до початку складання протоколу про адміністративне правопорушення у категоричній та недвозначній формі зазначив про свою незгоду з результатами огляду, після чого відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоров`я. 
За таких обставин працівники поліції дійшли обґрунтованого висновку щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР та склали відповідний протокол про адміністративне правопорушення. 
Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника. 

6.2. Аргументи захисника щодо відсутності доказів факту керування транспортним засобом

Матеріали справи не містять належних фактичних даних, які б беззаперечно підтверджували факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . При дослідженні долучених до матеріалів справи відеозаписів встановлено, що на них відсутня безперервна відеофіксація моменту зупинки транспортного засобу, з якого можна було б встановити, хто саме перебував за кермом автомобіля під час його руху та безпосередньо в момент зупинки. Так, із відеофайлу з відеореєстратора службового автомобіля вбачається, що автомобіль був зупинений о 00 год. 12 хв. 17 сек. Водночас із цього відеозапису не вбачається, хто саме перебував за кермом автомобіля, а також хто саме виходив з автомобіля одразу після його зупинки. Після зупинки відеозапис припиняється, а подальший перебіг подій фіксується вже відеозаписами з бодікамер, починаючи з 00 год. 13 хв. 30 сек., тобто через 1 хвилину 13 секунд, коли працівники поліції вже спілкувалися з ОСОБА_1 . Із самого початку відеофіксації з бодікамер вбачається, що поліцейські знали, що в момент зупинки у автомобілі перебувала також інша особа, яка, зі слів працівників поліції, одразу залишила місце події. При цьому працівники поліції не встановили цю особу, не зафіксували момент її виходу з автомобіля одразу після зупинки та не з`ясували, чи могла саме вона керувати транспортним засобом у момент зупинки. Сама по собі така причина зупинки як ймовірне порушення комендантської години зобов`язувала працівників поліції встановити всіх осіб, які перебували в автомобілі, оскільки кожна з них потенційно могла бути причетною до такого порушення. Проте іншу особу, яка перебувала в автомобілі в момент зупинки, встановлено не було. За таких обставин сам факт подальшої фіксації ОСОБА_1 на водійському сидінні, без наявності безперервного відеозапису з моменту зупинки автомобіля та без встановлення всіх осіб, які перебували в автомобілі, не є беззаперечним доказом того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент його зупинки. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляв, що його попросили відвести дівчину та що він майже доїхав додому, однак такі висловлювання, самі по собі, не є доказом факту керування транспортним засобом саме в момент його зупинки, особливо за відсутності безперервної відеофіксації та за наявності до зупинки в автомобілі іншої особи, яка не була встановлена працівниками поліції. Обов`язок доведення вини особи покладається саме на орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення та направив матеріали до суду. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість або усувати недоліки доказування, допущені працівниками поліції. У цій справі працівники поліції мали реальну можливість належним чином встановити, хто саме керував транспортним засобом у момент його зупинки. Для цього вони були зобов`язані забезпечити безперервну відеофіксацію події, не припиняти запис одразу після зупинки автомобіля, встановити іншу особу, яка перебувала в автомобілі, а також прямо з`ясувати у ОСОБА_1 , чи саме він керував автомобілем у момент зупинки. Однак такі дії належним чином вчинені не були. У матеріалах справи відсутній безперервний відеозапис який би фіксував як момент зупинки автомобіля, так і подальші дії осіб, які перебували в ньому. Крім того, не встановлено іншу особу, наявність якої в автомобілі підтверджується розмовою поліцейських на відеозаписах. За таких обставин у справі наявні істотні прогалини у доказах щодо факту керування транспортним засобом в момент зупинки саме ОСОБА_1 . Ці прогалини виникли внаслідок неповноти дій працівників поліції під час фіксації події та не можуть тлумачитися на шкоду особі, яка притягається до відповідальності. Отже, матеріали справи не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент зупинки. Усі сумніви щодо цієї обставини мають оцінюватися на його користь. Отже, за відсутності належних і беззаперечних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент його зупинки, він не може вважатися суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому не може бути притягнутий до відповідальності.

Позиція суду

Дійсно, на дослідженому відеозапису зафіксовані спочатку лише момент зупинки транспортного засобу, потім – спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , який перебуває у нерухомому автомобілі на місці водія. 
Разом з тим факт виконання ОСОБА_1 функцій водія автомобіля підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме. 
Як вбачається з відеозапису, який міститься у файлі з назвою «export-olakd» на СД-диску з назвою «49421 ЕПР 668705», ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції пояснював, що його попросили відвезти (час на запису - 00:14 год.), потім зазначав, що майже доїхав (час на запису - 00:15 год.).
В подальшому, о 00:16 год., коли працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 було зупинене за порушення комендантської години, ОСОБА_1 не заперечував вказану обставину, зокрема не зазначав, що за кермом автомобіля була інша особа. 
Суд також зауважує, що згідно з даними відеозапису, протягом всього часу спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, ОСОБА_1 не посилався на те, що не перебував за кермом автомобіля, та не зазначав, що автомобілем керувала інша особа. 
Крім того, факт виконання ОСОБА_1 функцій водія автомобіля підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, згідно з якими саме ОСОБА_1 здійснював керування вказаним вище автомобілем. Даних про те, що до вказаних документів працівниками поліції були внесені недостовірні відомості, зокрема що ОСОБА_1 звертався до компетентних органів з заявою про фальсифікацію вказаних документів, суду не надано. При цьому суд зауважує, що виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції є одними із доказів у справі про адміністративне правопорушення. 
За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі пояснення ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозапису, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом факт виконання ОСОБА_1 функцій водія автомобіля під час його зупинки працівниками поліції. 
Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника. 

6.3 Аргументи захисника щодо неналежності письмових доказів

Рапорт поліцейського від 18.05.2026 року, як і протокол про адміністративне правопорушення, містить посилання на нібито відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто на порушення п. 2.5 ПДР України. Водночас захисником детально та в хронологічному порядку наведено зміст відеозаписів, долучених поліцією до матеріалів справи, які відображають фактичний перебіг подій, дії ОСОБА_1 та дії працівників поліції. З наведених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду. Навпаки, огляд був проведений, результат отриманий, а ОСОБА_1 двічі підтвердив згоду з результатами такого огляду. Більше того, після цього поліцейський розпочав складати стосовно ОСОБА_1 протокол за п. 2.9 “а” ПДР України, тобто за керування транспортним засобом у стані сп`яніння і на вимогу ч. 4 ст. 256 КУпАП роз`яснив йому права. Натомість рапорт поліцейського не узгоджується з хронологією подій, зафіксованою на відеозаписах, та містить відомості, які не відповідають фактичним обставинам справи. За своїм змістом рапорт фактично підміняє відмову ОСОБА_1 від підписання акта огляду відмовою від проходження огляду, хоча огляд був проведений, результат отриманий, а згоду з ним ОСОБА_1 підтвердив двічі. За таких обставин відомості, викладені в рапорті поліцейського, не можуть вважатися достовірним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки вони не узгоджуються з відеозаписами, долученими до матеріалів справи, та спростовуються їх змістом.

Позиція суду

Оцінюючи зміст рапорту працівника поліції та протоколу про адміністративне правопорушення, суд враховує, що вказані докази формуються працівниками поліції, а відтак – є їх суб`єктивною оцінкою відповідних подій. 
Ураховуючи наведене, ключовим доказом в даній справі суд вважає дані відеозапису, які об`єктивно відображають обставини, що входять до предмету доказування в даній справі. 
Відповідно, дані рапорту та протоколу про адміністративне правопорушення суд приймає до уваги тією мірою, якою вони не суперечать об`єктивним даним відеозапису. При цьому суд враховує, що рапорт та протокол про адміністративне правопорушення вочевидь не можуть містити деталізацію обставин справи тією мірою, якою вони зафіксовані на відеозапису. 
Суд зауважує, що його висновок відносно доведеності вини ОСОБА_1 ґрунтується насамперед на об`єктивних даних відеозапису, оцінку яких судом було надано вище. 
Ураховуючи наведене, відсутність у вказаних вище документах всієї хронології подій не впливає на висновок суду щодо їх належності та допустимості, адже зміст вказаних документів оцінюється судом у взаємозв`язку з об`єктивними даними відеозапису. 
Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника. 

6.4. Аргументи захисника щодо порушення строку калібрування газоаналізатору

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, прилад № ARHF-0027. Експлуатація газоаналізатора Drger Alcotest 6820 має здійснюватися з дотриманням інструкції виробника, яка передбачає калібрування приладу кожні 6 місяців експлуатації. Однак із долученої до матеріалів справи роздруківки з приладу Drager Alcotest 6820 вбачається, що датою останнього калібрування зазначено 07.11.2025 року, тоді як огляд ОСОБА_1 було проведено 18.05.2026 року, тобто після спливу шестимісячного строку з дати останнього калібрування. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували відсутність неточностей, незначність можливого відхилення або відсутність впливу непроведення своєчасного калібрування на результат огляду. Суд не наділений спеціальними технічними знаннями для самостійного визначення того, яким чином пропуск строку калібрування міг вплинути на результат вимірювання. За цих умов суд позбавлений можливості перевірити достовірність результату, отриманого за допомогою Drager Alcotest 6820, а сумніви щодо технічної придатності приладу та об`єктивності його показників не можуть тлумачитися на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відтак роздруківка з Drager Alcotest 6820 і сам результат цього приладу не можуть бути покладені в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи містять дані про недотримання встановленого виробником строку калібрування, а орган поліції не надав належних доказів, які б усували сумніви щодо достовірності отриманого результату.

Позиція суду

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.
Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.
Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.
Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.
Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.
У Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", який є офіційним представником виробника, на медичні вироби "Газоаналізатори Drager Alсotest". На офіційному сайті ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладів алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій "Сервісне технічне обслуговування", "Градуювання та "Повірка" принаймні 1 раз на 12 місяців.
Максимальний інтервал між "Сервісним технічним обслуговуванням", "Градуюванням" та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
У матеріалах справи містяться роздруківки газоаналізатора приладу "Drager "Alcotest 6820", з яких вбачається, що останні калібрування були проведені 07.11.2025.
Отже, оскільки останнє калібрування даних приладів "Drager "Alcotest 6820" було проведено 07.11.2025, то станом на дату проходження Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, огляду на стан алкогольного сп`яніння з їх використанням, інтервал калібрування даних приладів не закінчився.
Аналогічні висновки відносно того, що закінчення шестимісячного строку з дати останнього калібрування газоаналізатору «Драгер Алкотест» не може бути підставою для визнання результатів огляду недійсними, викладені в постановах Сумського апеляційного суду від 07.10.2025 у справі № 587/4095/24, Черкаського апеляційного суду від 29.08.2025 у справі № 705/1954/25, Київського апеляційного суду від 18.03.2025 у справі № 758/13742/24 та інших. Зазначена практика апеляційних судів є останньою релевантною з цього питання.
Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 притягається до відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який встановлений на підставі огляду за допомогою газоаналізатора, а за відмову пройти огляд на вказаний стан. 
Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника. 

7. Накладення стягнення 

Оскільки Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у суду, виходячи з положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, відсутні підстави враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Харківського апеляційного суду від 07.11.2023, винесеної у справі № 645/2694/23. 
Оцінюючи надані ОСОБА_1 документи, згідно з якими він нагороджений відзнакою МО України – медаллю «За сприяння Збройним Силам України», суд керується таким. 
Як вже зазначалось судом, у даній категорії справ у суду відсутні повноваження надавати оцінку обставинам, що характеризують особу порушника та можуть пом`якшувати його відповідальність. Крім того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не наділяє суд дискрецією у виборі виду та розміру стягнення – адже вказаною нормою передбачений єдиний можливий вид стягнення. 
Ураховуючи наведене, суд накладає на Особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 665,60 грн., які підлягають стягненню з Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень) (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, UА168999980313020149000020001, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху») з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп. (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова – особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

Суддя Д.А. Крівцов