ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 480/6720/25
адміністративне провадження № К/990/15022/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року (суддя - Савицька Н.В.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року (колегія у складі суддів: П`янова Я.В., Бегунц А.О., Русанова В.Б.)
у справі №480/6720/25
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

УСТАНОВИВ:
25 серпня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка у справі, скаржник у справі) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), Державної податкової служби України, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням від 14 березня 2025 року №258018280706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 290 872 гривень 25 копійок.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
16 вересня 2025 року податковим органом подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду. 
Подане клопотання обґрунтоване тим, що позивачка скористалась правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення від 14 березня 2025 року і рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги направлено на адресу, зазначену самим скаржником в скарзі від 04 квітня 2025 року без номера. Відповідно, враховуючи зазначені дані контролюючим органом рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги направлені на адресу, зокрема АДРЕСА_1 .
Рішення Державної податкової служби України №14964/6/99-00-06-03-02-06 від 26 травня 2025 року (податкове повідомлення-рішення № 258018280706 від 14 березня 2025 року) надіслано згідно рекомендованого повідомлення №0601150799426 (згідно корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, лист отримано 28 травня 2025 року особисто ОСОБА_1 ).
З огляду на вказане вище, на переконання Головного управління ДПС у Сумській області процесуальний строк звернення до суду щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № 258018280706 від 14 березня 2025 року сплив - 28 червня 2025 року, при цьому, позовну заяву фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до суду було подано лише 25 серпня 2025 року.
З огляду на наведене, на переконання відповідача позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом зі спливом процесуальних строків по податковому повідомленню-рішенню №258018280706 від 14 березня 2025 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 290 872,25 гривень.
Позивачкою подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що спірне податкове повідомлення-рішення було оскаржене ОСОБА_1 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України. За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України було прийняте Рішення про результати розгляду скарги від 26 травня 2025 року, згідно з яким скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2025 року №258018280706 - без змін. Позивачка зазначає, що зазначене рішення нею не отримувалося, а про той факт, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2025 року №258018280706 є узгодженим, а скарга Державною податковою служби України залишена без задоволення, позивачка дізналася лише після того, як було накладено арешт на її майно.
Також зазначає, що у зв`язку із загостренням безпекової ситуації та посиленням військових дій на території Сумської області, наприкінці березня місяця 2025 року позивачка виїхала для тимчасового проживання на захід України, а працівники поштового відділення віддавали поштову кореспонденцію сусідам. Наголошує, що особисто позивачка листів від податкового органу не отримувала.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Суд не знайшов поважними причини пропуску позивачкою строку, викладені у заяві від 03 жовтня 2025 року та відмовив у задоволенні заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду.
Запропонував усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами, у якій зазначити інші поважні причини пропуску такого строку та надати інші докази поважності причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали суду від 23 жовтня 2025 року, позивачка подала заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, посилається на ті ж самі обставини, що зазначені в заяві від 03 жовтня 2025 року. Інших причин поважності пропуску строку звернення до суду із даним позовом позивачкою не зазначено. 
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року, визнано неповажними причини пропуску фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом, у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - залишено без розгляду.
Залишаючи адміністративний позов без розгляду суди попередніх інстанції дійшли висновку про пропуск позивачкою установленого законом строку звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення. Суди зазначили, що після використання процедури адміністративного оскарження до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний місячний строк звернення до суду, передбачений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України. Встановивши, що рішення Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги позивачка отримала 28 травня 2025 року, а з позовом звернулася лише 25 серпня 2025 року, суди визнали строк звернення до суду пропущеним.
Наведені позивачкою причини пропуску строку, зокрема посилання на неотримання рішення Державної податкової служби України, тимчасове проживання на заході України у зв`язку з безпековою ситуацією та передачу поштової кореспонденції сусідам, суди визнали неповажними, оскільки вони не підтверджують наявності об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду.
Також суд апеляційної інстанції вказав на те, що під час звернення зі скаргою на податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України позивачка вказала на необхідності надіслати рішення прийняте за результатами розгляду скарги на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Саме на цю адресу податковим органом і надіслано рішення за результатами розгляду скарги.
Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі №480/6720/25, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі позивачка зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, дійшовши помилкового висновку про пропуск строку звернення до суду. На думку скаржника, суди не надали належної оцінки доказам, які підтверджують її фактичне проживання з березня 2025 року в місті Івано-Франківську у зв`язку з погіршенням безпекової ситуації в Сумській області, а також безпідставно визнали належним доказом рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Позивачка стверджує, що особисто рішення Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги не отримувала, довіреностей на отримання кореспонденції не видавала, а тому повідомлення про вручення не може підтверджувати факт її особистого отримання 28 травня 2025 року. Також скаржник посилається на порушення судами положень статті 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України щодо оцінки належності та допустимості доказів.
Крім того, позивачка зазначає, що про залишення скарги без задоволення та узгодження податкового повідомлення-рішення дізналася лише після накладення арешту на майно, а в електронному кабінеті платника податків інформація про результати адміністративного оскарження була відсутня. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано справу з Сумського окружного адміністративного суду та з Другого апеляційного адміністративного суду. 
22 травня 2026 року справа №480/6720/25 надійшла на адресу Верховного Суду.
25 травня 2026 року від податкового органу надійшов відзив на касаційну скаргу позивачки, в якому відповідач просить Суд відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі.
У відзиві на касаційну скаргу Головне управління ДПС у Сумській області зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, а суди попередніх інстанцій надали належну оцінку доказам та правильно дійшли висновку про пропуск позивачкою строку звернення до суду без поважних причин.
Відповідач наголошує, що наявність у позивачки договору оренди житла в м. Івано-Франківську не спростовує факту особистого отримання нею поштового відправлення у м. Ромни. При цьому рекомендоване повідомлення про вручення рішення Державної податкової служби України оформлене аналогічно повідомленню про вручення самого податкового повідомлення-рішення, отримання якого позивачка не заперечувала.
Також відповідач зазначає, що позивачка не повідомляла контролюючий орган про зміну податкової адреси у порядку, визначеному Податковим кодексом України, а у скарзі від 04 квітня 2025 року сама вказала адресу у м. Ромни, на яку надалі й було направлено рішення за результатами адміністративного оскарження. У зв`язку з цим, на думку відповідача, позивачка не може посилатися на неотримання кореспонденції як на підставу для поновлення строку звернення до суду.
Крім того, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду щодо обов`язку добросовісного платника податків забезпечити отримання кореспонденції за зареєстрованою адресою та вважає, що доводи позивачки спрямовані на створення сумнівів щодо дати отримання рішення Державної податкової служби України.
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Ключовим у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі.
Питання додержання строку звернення до суду з позовом в частині оскарження податкових повідомлень-рішень (як у випадку використання процедури адміністративного оскарження спірного рішення, так і у випадку її не використання) було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.
26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №580/3469/19, у якій сформулював висновок про те, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 Податкового кодексу України. 
Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті» .
Колегія суддів зазначає, що, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 Податкового кодексу України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.
У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення без використання процедури досудового вирішення спору становить шість місяців, тоді як строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення з використанням процедури досудового вирішення спору становить один місяць. Вказаний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, предметом оскарження у справі, що розглядається є податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДПС у Сумській області від 14 березня 2025 року №258018280706.
Суд звертає увагу на те, що позивачкою використано процедуру досудового оскарження в результаті якого прийнято рішення Державної податкової служби України №14964/6/99-00-06-03-02-06 від 26 травня 2025 року про результати розгляду скарги, яке направлялося на адресу позивачки ОСОБА_1 ..
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0601150799426 лист отримано 28 травня 2025 року особисто ОСОБА_1 ..
Позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 березня 2025 року №258018280706 надійшов до суду першої інстанції 25 серпня 2025 року. 
Суд наголошує, що у межах цієї справи спірним не є встановлений законодавством строк звернення до суду. Натомість позивачка заперечує момент, з якого такий строк підлягає обчисленню, посилаючись на необізнаність про рішення Державної податкової служби України, прийняте за результатами розгляду скарги.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі, позивачка вказала на те, що з березня 2025 року вона проживає в Івано-Франківську, що унеможливлювало отримання нею поштової кореспонденції, в тому числі від податкового органу, в Сумській області.
Суд вважає необґрунтованими доводи позивачки щодо поважності причин пропуску строку з огляду на таке.
Сам по собі факт укладення договору оренди квартири та проживання позивачки з березня 2025 року в місті Івано-Франківську не свідчить про неможливість отримання нею поштової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_1 , а також не підтверджує наявності об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що, звертаючись 04 квітня 2025 року зі скаргою на податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, позивачка самостійно зазначила адресу, на яку просила направити відповідь за результатами розгляду скарги, а саме: АДРЕСА_1 .
При цьому договір оренди житла в місті Івано-Франківську укладено 28 березня 2025 року, тобто до моменту подання вказаної скарги. Отже, вже після зміни місця проживання позивачка свідомо повідомила контролюючий орган про необхідність здійснення листування саме за адресою у Сумській області, що спростовує її доводи про неможливість отримання поштової кореспонденції за цією адресою.
Більше того, позивачка не надала жодних доказів того, що не мала фактичної можливості отримувати поштову кореспонденцію у Сумській області, зокрема через уповноважених осіб, засоби поштового переадресування чи інші доступні способи комунікації, а тому наведені нею обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду.
Також Суд відхиляє доводи позивачки про недопустимість та неналежність зворотного поштового повідомлення як доказу отримання нею рішення Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги.
Саме лише посилання позивачки на те, що вона не могла отримати відповідний лист у зв`язку з проживанням в іншому місті, не спростовує відомостей, зазначених у зворотному поштовому повідомленні, відповідно до якого поштове відправлення вручено особисто адресату.
При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження недостовірності зазначених у поштовому повідомленні відомостей, зокрема доказів невручення поштового відправлення, підроблення підпису або порушення оператором поштового зв`язку порядку вручення кореспонденції, позивачкою не надано.
З огляду на викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність поважних причин пропуску позивачкою строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки наведені нею обставини не свідчать про існування об`єктивних, непереборних та незалежних від її волевиявлення перешкод для своєчасної реалізації права на судовий захист.
Положеннями частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни відсутні.
З огляду на вказане, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд не знайшов підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі №480/6720/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Р. Ф. Ханова
Л. І. Бившева
В.В. Хохуляк