ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15625/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/635/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/15625/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 10 березня 2026 року) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 13 вересня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 укладено договір №509235-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 50000.00 грн, строком на 24 тижні, шляхом переказу на платіжну банківську картку відповідачки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.7% від суми кредиту за кожен день користування. Також зазначено, що комісія за видачу кредиту становить 10000.00 грн. Договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписано відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 50000.00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника (номер якої був зазначений позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. Проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 22 червня 2025 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 102111.55 грн, з яких: 45777.08 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35889.28 грн - заборгованість за процентами, 20445.19 грн - заборгованість по штрафам.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року в розмірі 102111.55 грн та судові витрати за розгляд справи.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року позов ТОВ «Бізнес Позика» залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Бізнес Позика», в інтересах якого діє Виноградов Ю.Е., подано на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві сторона позивача для підтвердження факту надання кредитних коштів просила суд першої інстанції витребувати у банку інформацію (докази), що становлять банківську таємницю, а саме, за банківською карткою НОМЕР_1 , однак суд помилково витребував докази за банківською карткою НОМЕР_2 . Зазначає, що суд першої інстанції поcилався виключно на відповідь банку, яка надана на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, у якій було зазначено, що банківська картка № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 не емітувалася та вказана картка в програмному забезпеченні АТ «Ощадбанк» інформація відсутня.
Звертає увагу на те, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50000.00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (яка вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом.
У зв`язку із викладеним просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.
Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Враховуючи викладене та з метою недопущення порушень процесуальних строків, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТОВ «Бізнес Позика», в інтересах якого діє Виноградов Ю.Е., долучено ряд нових доказів, а саме:
- копія договору про надання послуг № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року;
- протокол підписів до договору про надання послуг № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року;
- знімок екрану щодо банківської картки Відповідача за BIN;
- знімки екрану щодо банківської картки Відповідача з застосунків банків;
- копія договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11 листопада 2020 року;
- копії доказів здійснення відповідачем платежів за кредитним договором;
- копії доказів направлення на електронну адресу Відповідача Кредитного договору та Правил;
- відеозапис відеоверифікації Позичальника.
Відповідно до частини першої, четвертої та восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Колегія суддів звертає увагу, що при подачі до апеляційного суду нових доказів, сторона позивача не обґрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції. Саме лише посилання на те, що сторона позивача не з`являлася в судові засідання в суді першої інстанції є необґрунтованими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що долучені ТОВ «Бізнес Позика» до апеляційної скарги нові докази до розгляду не приймаються, оскільки такі отримані судом з порушенням порядку, встановленого законом, тобто є недопустимими.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Позивачем надано договір про споживчий кредит №509235-КС-001, укладений 13 вересня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 (далі - Договір).
Вищевказаний договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-193, який був направлений на номер телефону НОМЕР_4, у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.2.1 Договору, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50000.00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
Тип кредиту: кредит, строк кредиту: 24 тижні.
Стандартна процентна ставка за кредитом в день: 0.7%, фіксована.
Комісія за надання кредиту: 10000.00 грн.
Загальний розмір наданого кредиту: 50000.00 грн.
Строк дії договору: до 28 лютого 2025 року.
Спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів.
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 102226.52 грн.
Загальні витрати за кредитом: 52226.52 грн.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 2433.00 %.
Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей Кредит є споживчим кредитом.
Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній у п.2.1 Договору, шляхом безготівкового переказу (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений у розділі 12 Договору (п.4.1 Договору).
У розділі 12 Договору вказано номер електронного платіжного засобу відповідача НОМЕР_3 .
Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_2 номер банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_1 , фінансовий номер телефону позичальника НОМЕР_4 .
На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано довідку щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» про те, що 13 вересня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на платіжну картку НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 50000.00 грн. Призначення переказу: перерахунок коштів ОСОБА_2 згідно з кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року.
На виконання вимог ухвали Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року, АТ «Ощадбанк» направило на адресу суду лист №46/12-11/80907/2026/БТ від 10 червня 2026 року, згідно якого слідує, що на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_6 ), фінансовий номер НОМЕР_4 . Також, АТ «Ощадбанк» долучено платіжну інструкцію №1695118801720 від 15 вересня 2024 року, згідно якої ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 50000.00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року, складеного ТОВ «Бізнес Позика», розмір загальної заборгованості ОСОБА_2 станом на 01 липня 2025 року становить 102111.55 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 45777.08 грн; заборгованості за відсотками - 35889,28 грн; заборгованість за штрафами - 20445,19 грн.
Водночас як убачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, позичальник ОСОБА_2 здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором:
- 28 вересня 2024 року у розмірі 8530.00 грн;
- 12 жовтня 2024 року у розмірі 8530.00 грн;
- 26 жовтня 2024 року у розмірі 2830.00 грн;
- 28 жовтня 2024 року у розмірі 7528.99 грн;
- 11 листопада 2024 року у розмірі 8700.00 грн;
- 12 листопада 2024 року у розмірі 2636.94 грн,
а всього на суму 38755.93 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Щодо факту укладення кредитного договору.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року її заборгованість становить 102111.55 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 45777.08 грн; заборгованості за відсотками - 35889.28 грн; заборгованості за штрафами - 20445.19 грн.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що як сам кредитний договір із зазначенням усіх реквізитів відповідачки, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця реєстрації та проживання, так і додатки до договору про надання кредиту, а також інформація щодо умов кредитування підписані електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-1913.
Більше того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачці на номер мобільного телефону - НОМЕР_4 , який зазначено у кредитному договорі, надходив одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Також, саме вказаний номер мобільного телефону відповідачки закріплений за нею, як фінансовий номер, в АТ «Ощадбанк».
Отже встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що укладення кредитного договору №509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року в запропонованій формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідає Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Щодо факту надання кредитних коштів.
Як вбачається з довідки щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід», ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року виконало в повному обсязі. Крім того, вказаний доказ не суперечить іншим доказам у справі.
Колегія суддів наголошує, що у вищевказаному платіжному дорученні зазначено реквізити платника, отримувача, РНОКПП отримувача, маска банківської картки отримувача та призначення платежу.
Разом з тим доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:
1) назву документа (форми);
2) дату складання;
3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;
4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;
5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20.
Аналіз поданого позивачем розрахунку заборгованості у сукупності з довідкою щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» та випискою АТ «Ощадбанк» з карткового рахунку відповідачки № НОМЕР_1 свідчить про те, що кредитор надав відповідачці кредит у розмірі, визначеному договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року.
На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, оскільки помилково витребував відомості за банківською карткою НОМЕР_2 , однак в позовній заяві сторона позивача просила суд витребувати у банку інформації (докази), що становлять банківську таємницю саме за банківською карткою НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що кредитор свої зобов`язання за кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, який остання не повернула.
З огляду на викладене та оцінюючи докази як кожен окремо так і в їх сукупності, враховуючи принцип змагальності, апеляційний суд приходить до висновку, що кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, який позичальником не повернутий, а тому існують правові підстави для стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів, яку просить позивач, а саме в розмірі 50000.00 грн.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками.
Визначаючи розмір стягнення з відповідачки відсотків за кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року в розмірі 35889.08 грн позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, який становить 24 тижні (168 днів) та застосовування умов користування кредитом, зокрема з нарахуванням 0.7% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (фіксована процентна ставка).
Проте, Тернопільський апеляційний суд не може погодитися з аргументами позивача щодо нарахування процентів за кредитним договором, з таких підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що заявлений ОСОБА_2 строк користування кредитом складає 24 тижні (168 календарних днів) з дня надання кредиту, тобто до 28 лютого 2025 року. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «Бізнес Позика» нараховувалися позичальнику, виходячи зі строку кредитування за договором № 509235-КС-001 - з 13 вересня 2024 року по 28 лютого 2025 року.
З матеріалів справи встановлено, що укладаючи з ТОВ «Бізнес Позика» кредитні договори шляхом приєднання (акцепту оферти), відповідачка ОСОБА_2 скористалася належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де їй надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) (згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору. Заповнивши усі запитувані кредитором дані, відповідачка акцептувала оферту на зручних для неї умовах, які у момент акцепту пропонував кредитор самостійно, в автоматичному порядку було сформовано.
Умовами кредитного договору № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року чітко визначено, що сума кредиту становить 50000.00 грн, строк кредиту - 24 тижні (168 днів), ставка процентів - 0.7 % за кожен день користування. Акцепт оферти було підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що засвідчує спрямування волевиявлення сторони договору (позичальника) на встановлення саме таких істотних умов кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 сформувала правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (стаття 1048 ЦК України) припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах (після спливу строку виконання зобов`язання) забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не ст.1048 ЦК України.
Судом беззаперечно встановлено, що згідно з п.2.3 договору строк кредитування становив 24 тижні (168 днів) - з 13 вересня 2024 року по 28 лютого 2025 року включно. Процентна ставка у цей період становила 0.7% на день (п.2.4. Договору), тобто 350 грн, а всього 58800.00 грн .
В той же час, колегія суддів враховує те, що відповідачка частково здійснювала погашення заборгованості на суму 38755.93 грн, тому приходить до висновку про зарахування вказаних коштів на погашення відсотків за користування кредитом.
З огляду на викладене існують правові підстави для стягнення процентів, які нараховані в межах погодженого строку (168 днів) за ставкою 0.7% та з врахуванням внесених відповідачкою коштів, що всього буде становити 20044.07 грн (58800.00 - 38755.93).
Щодо стягнення заборгованості за комісією.
Стороною позивача за надання кредиту № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року нараховано комісію у розмірі 10000.00 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов договору № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року про споживчий кредит, свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 10000.00 грн, яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, встановлена в п.2.5 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що положення договору про надання споживчого кредиту № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 10000.00 грн суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту.
Щодо стягнення заборгованості за штрафами.
Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022 року був запроваджений воєнний стан, який продовжено і на момент ухвалення цього рішення.
Нарахування заборгованості за відсотками (штрафом) відповідно до ст. 625 ЦК України за кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» у розмірі 20445,19 грн. здійснено після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за по штрафам (неустойці) у розмірі 20445.19 грн, задоволенню не підлягають.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, та ухвалення нового, яким з відповідача в користь позивача слід стягнути заборгованість за договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року в загальному розмірі 70044.07 грн, яка складається з: 50000.00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 20044.07 грн - прострочена заборгованість за відсотками. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Щодо вирішення питання судових витрат.
ТОВ «Бізнес Позика» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 102111.55 грн. Судом апеляційної інстанції частково задоволено скаргу позивача та задоволено позовні вимоги на суму 70044.07 грн, що становить 68.59% ціни позову.
Ставки, що підлягали сплаті при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, становили 2422.40 грн та 3633.60 грн, які сплачено стороною позивача.
Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд даної справи в суді у розмірі 4153.81 грн (6056/100*68.59%).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити частково.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року - скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 509235-КС-001 від 13 вересня 2024 року в розмірі 70044.07 грн, з яких: 50000.00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20044.07 грн - заборгованість за відсотками.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 4153.81 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови - 06 липня 2026 року.

Реквізити учасників:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», адреса: м. Київ, бульвар Л. Українки, буд. 26, офіс 411, код ЄДРПОУ - 41084239.
Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
Н.М. Храпак