ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/2816/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Губенко Н. М., 
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Кононенка М. Г. (у порядку самопредставництва),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2024, 
додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 
(суддя Золотарьова Я. С.),
на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025
та додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026
(головуюча - Верхогляд Т. А., судді: Іванов О. Г., Парусніков Ю. Б.)
у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Астра-32"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд"
про стягнення заборгованості у розмірі 118 427,40 грн
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Астра-32"
про визнання протиправним і скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Астра-32", проведених 13.11.2018 та оформлених протоколом № 4. 
Короткий зміст позовних вимог 
1. У червні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Астра-32" (далі - ОСББ) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" (далі - Товариство) про стягнення заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 118 427,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що цей борг у Товариства виник за період з червня 2021 року по 31.05.2024, а його нарахування відбулося з розрахунку 3,50 грн за 1 кв. м за тарифом, затвердженим рішенням загальних зборів ОСББ від 13.11.2018, оформленим протоколом № 4.
3. ОСББ також звернулося до суду першої інстанції із заявою про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, проти якої останнє заперечило з посиланням на відсутність доказів фактичного понесення ОСББ цих витрат, яке не надало платіжної інструкції з відміткою банку про сплату послуг адвоката.
4. У липні 2024 року Товариство зі свого боку звернулось із зустрічним позовом до ОСББ, у якому оскаржило назване вище рішення загальних зборів ОСББ у частині затвердження розміру членських внесків на управління будинком і прибудинкової території.
5. На обґрунтування позовних вимог посилалося на прийняття оскаржуваного рішення за відсутності кворуму.
6. ОСББ зі свого боку заявляло про застосування наслідків спливу позовної давності за зустрічним позовом, заперечувало проти позову Товариства з посиланням на те, що при голосуванні та прийнятті загальними зборами рішень основним є не площа приміщень, а кількість голосів співвласників багатоквартирного будинку, що обумовлено статутом ОСББ, тоді як кворум був наявний.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
7. Товариство є власником вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 939,9 кв. м, розташованого у житловому будинку за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 32-А.
8. 13.11.2018 відбулися загальні збори ОСББ, на які виносилося питання про затвердження кошторису витрат у запропонованому складі і розміру членських внесків на управління будинком та прибудинковою територією у сумі 3,50 грн за 1 кв. м площі квартири з 01.12.2018, про що оформлений протокол № 4 (т. 1, а. с. 55). У цьому протоколі зазначено, що загальна кількість співвласників багатоквартирного будинку - 57 осіб, загальна площа квартир і нежитлових приміщень будинку - 3 435,8 кв. м, на зборах взяли участь співвласники у кількості 42 особи, яким належать квартири загальною площею 2 267,01 кв. м, головою зборів обрано ОСОБА_5., а секретарем ОСОБА_2 За прийняття рішення з цього питання проголосували 33 співвласники, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких склала 1 786,61 кв. м, а проти проголосували 10 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких склала 480,40 кв. м, рішення прийнято.
9. У справі також знаходиться протокол від 13.11.2018 № 4 (т. 1 а. с. 131), оформлений за наслідком проведення загальних зборів ОСББ, на яких взяли участь 42 співвласника, яким належать квартири загальною площею 2 037,45 кв. м, із загальної кількості співвласників багатоквартирного будинку - 57 осіб, загальна площа квартир і нежитлових приміщень яких склала - 3 435,8 кв. м. Головою зборів обрано ОСОБА_1 , секретарем - ОСОБА_2 . За прийняття рішення з питання про затвердження розміру обов`язкових внесків на управління будинком № 32 за адресою: Нікополь, вул. Електрометалургів, 32-А у розмірі 3,50 грн за кв. м площі квартири або нежитлового приміщення з 01.12.2018 проголосували 39 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких склала 1 913,55 кв. м, а проти проголосували 3 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких склала 123,9 кв. м, рішення прийнято. До цього протоколу доданий додаток № 1 з поіменним переліком осіб, які були присутні на загальних зборах (т. 1 а. с.132).
10. З урахуванням площі нежитлового приміщення, належного Товариству у розмірі 939,9 кв. м, ОСББ нарахувало йому до сплати 118 427,40 грн за період з червня 2021 року по 31.06.2024 із розрахунку 3,50 грн х 939,9 кв. м х 36 місяців і звернулося з цим позовом.
11. Товариство зі свого боку не згодне з рішенням загальних зборів ОСББ від 13.11.2018, оформленим протоколом № 4, вважаючи, що воно прийнято за відсутності кворуму, і звернулося із зустрічним позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
12. 24.12.2024 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про часткове задоволення первісного позову, присудив до стягнення з Товариства на користь ОСББ суму боргу з витрат по утриманню будинку та прибудинкової території у розмірі 44 664,05 грн, в іншій частині цього позову відмовив, тоді як зустрічний позов про визнання протиправним і скасування названого вище рішення загальних зборів ОСББ задовольнив.
13. Задоволення зустрічного позову мотивував відсутністю кворуму для прийняття оскаржуваного рішення, кількість голосів здійснив із розрахунку площі приміщень співвласників, які проголосували за прийняте рішення. Установив, що кількість співвласників багатоквартирного будинку 57 осіб, загальна площа квартир та нежитлових приміщень будинку яких складає 3 435,8 кв. м, а "за" проголосувало 39 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких складала 1 913,55 кв. м, що складає 55,6 %, що менше, як дві третини загальної кількості усіх співвласників. Спростував заперечення ОСББ щодо того, що при голосуванні та прийнятті рішень вирішальне значення має не площа приміщень, а кількість голосів співвласників багатоквартирного будинку, пославшись на пункт 7 розділу III статуту ОСББ. За наслідком оцінки обох протоколів, які містилися у справі, достовірним визнав саме протокол № 4, який знаходиться у т. 1, а. с. 131. Крім того суд виснував про те, що позовна давність за зустрічним позовом не сплила.
14. Часткове задоволення місцевим господарським судом первісного позову зумовлено тим, що оскільки рішення загальних зборів співвласників ОСББ від 13.11.2018 визнано недійсним, то нарахування відбувається за тарифом внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території, затвердженим рішенням загальних зборів ОСББ від 01.04.2015, з розрахунку 1,32 грн за кв. м, і належна до стягнення з Товариства на користь ОСББ сума боргу у заявленому періоді склала 44 664,05 грн.
15. 22.01.2025 цей же суд ухвалив додаткове рішення про часткове задоволення заяви ОСББ про розподіл судових витрат, присудив до стягнення з Товариства на користь ОСББ витрати на правничу допомогу у розмірі 7 542,86 грн, в іншій частині відмовив.
16. Мотивував наявністю доказів оплати ОСББ адвокатських послуг, проти чого заперечувало Товариство, але частково задовольнив ці вимоги ОСББ із посиланням на урахування критеріїв обґрунтованості та співмірності.
17. Товариство і ОСББ оскаржували ці рішення місцевого господарського суду до суду апеляційної інстанції. Зокрема, Товариство в апеляційній скарзі просило змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2024 відповідно до фактичних обставин та письмових доказів, які наявні у справі, і скасувати його у частині стягнення з Товариства на користь ОСББ 44 664,05 грн боргу, тоді як у частині визнання протиправним і скасування названого вище рішення загальних зборів ОСББ залишити без змін. ОСББ зі свого боку просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення з Товариства 73 763,35 грн основного боргу та у частині задоволення зустрічного позову останнього, прийняти нове рішення про задоволення первісного позову у частині стягнення з Товариства заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 73 763,35 грн, а у задоволені зустрічного позову про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів ОСББ, проведених 13.11.2018 і оформлених протоколом № 4, відмовити повністю.
18. Аргументи Товариства в апеляційній скарзі зводилися до такого:
- ОСББ не просило стягнути з нього 44 664,05 грн за період з червня 2021 року по 31.05.2024, розрахунок яких зроблений за тарифом, прийнятим рішенням загальних зборів співвласників ОСББ від 11.03.2015, оформленим протоколом № 5, тож підстави для стягнення витрат за цим рішення відсутні;
- заперечувало проти кількості всіх співвласників - 57, визначеної місцевим господарським судом, оскільки вважало, що загальна їх кількість складала 73 особи (16 співвласників володіють частками квартир) і невраховані власники також мали приймати участь у загальних зборах;
- безпідставним вважав висновок суду першої інстанції про те, що загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень співвласників, які голосували за рішення, складала 1 913,55 кв. м, оскільки на його думку частка загальної площі квартир та/або нежитлових приміщень співвласників, які голосували за рішення, від загальної площі квартир та нежитлових приміщень будинку фактично складала 1 471,2 кв. м.
19. 10.11.2025 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив постанови про скасування рішення місцевого господарського суду від 24.12.2024 й ухвалив нове рішення про задоволення первісного позову повністю, тоді як у задоволені зустрічного позову відмовив. Крім того залишив без змін додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 у цій справі.
20. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції мотивував недоведенням Товариством, яке саме його право, як співвласника, порушено оскаржуваним рішенням загальних зборів, і вказав, що місцевий господарський суд помилково виснував про відсутність кворуму для прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів ОСББ, позаяк при голосуванні та прийнятті рішень визначальною є не площа приміщень, а кількість співвласників багатоквартирного будинку, які голосували за прийняття оскаржуваного рішення. Оскільки кількість співвласників у будинку, яким належать житлові і нежитлові приміщення, складала 57 осіб, на загальних зборах 13.11.2018 особисто були присутні 42 співвласника, з яких "за" проголосували 39, то кворум дотриманий, адже вони сукупно володіють більш ніж двома третинами загальної кількості усіх співвласників. Суд звернув увагу на те, що серед усіх співвласників з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 звернулося лише Товариство, тоді як інші співвласники, які участі у загальних зборах не брали, це рішення не оскаржували і сплачують внески за тарифом, погодженим в оскаржуваному рішенні.
21. Задоволення первісного позову апеляційний господарський суд мотивував тим, що оскаржуване рішення загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 є правомірним і чинним, тож ОСББ правильно здійснило розрахунок за погодженим цим рішенням тарифом у розмірі 3,50 грн за кв. м площі квартири або нежитлового приміщення, тоді як застосування судом першої інстанції для розрахунку боргу Товариства тарифу у сумі 1,32 грн, прийнятого рішенням загальних зборів ОСББ від 11.03.2015, безпідставне.
22. Залишаючи без змін додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 у цій справі, апеляційний господарський суд указав, що Товариство не довело наявності підстав для відмови у задоволенні заяви ОСББ про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу; суму цих витрат Товариство не оспорювало; докази їх оплати ОСББ надало, а визначений судом першої інстанції розмір цих витрат співмірний зі складністю справи, відповідає критеріям реальності і розумності. Додатково зауважив на тому, що до необхідності витрат ОСББ на професійну правничу допомогу у цій справі призвела недобросовісна поведінка Товариства щодо неналежного виконання ним зобов`язань по сплаті обов`язкових платежів на утримання будинку. 
23. 03.02.2026 цей же апеляційний господарський суд за заявою ОСББ ухвалив додаткову постанову про її задоволення і присудив до стягнення з Товариства витрат за професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 25 000 грн. При цьому спростував заперечення Товариства, яке посилалося на те, що довідка адвокатського бюро про підтвердження отримання оплати від ОСББ не є належним доказом, і не знайшов підстав для зменшення суми цих витрат, про що заявляло Товариство. Крім того визнав, що сума заявлених ОСББ до стягнення з Товариства витрат є співмірною зі складністю справи і такою, що відповідає критеріям реальності і розумності. Як і раніше, зауважив на тому, що до необхідності витрат ОСББ на професійну правничу допомогу у цій справі призвела недобросовісна поведінка Товариства щодо неналежного виконання ним зобов`язань по сплаті обов`язкових платежів на утримання будинку. 
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
24. Товариство у касаційній скарзі просить скасувати ці судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
25. На обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області 24.12.2024 і постанови Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025, ухваленої за наслідком його перегляду, послалося на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з урахуванням випадків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу. 
26. Товариство не згодне з рішенням місцевого господарського суду, згідно з яким до стягнення з нього на користь ОСББ присуджено 44 664,05 грн боргу, і свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції:
- неправильно застосував норму частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у редакції від 19.07.2017 і не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у пункті 106 постанови від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22, щодо її застосування. Вважає, що суд першої інстанції замість порівняння кількості співвласників, які проголосували за рішення загальних зборів ОСББ із загальною кількістю співвласників будинку, помилково порівнював площу квартир із загальною площею будинку. Тож стверджує, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення загальних зборів ОСББ у частині затвердження внесків, але мотивувальна частина рішення не відповідає фактичним обставинам і письмовим доказам, які містяться у справі. Оскільки Товариство у касаційній скарзі просило залишити без змін рішення місцевого господарського суду у частині оскарження названого вище рішення загальних зборів ОСББ, то апеляційний господарський суд мав змінити лише мотивувальну частину рішення, яке було правильне по суті;
- неправильно застосував частину третю статті 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 у редакції від 10.06.2018, і не врахував висновок Верховного Суду, викладений у пункті 113 постанови від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, щодо права співвласників квартир (нежитлових приміщень) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком; 
- порушив норми частин першої, другої статті 118, частини першої статті 119 ГПК України, позаяк прийняв до розгляду подані ОСББ з пропущенням процесуальних строків відповідь на відзив скаржника з додатками та відзив на зустрічний позов скаржника з додатками, серед яких новий протокол № 4 загальних зборів ОСББ від 13.11.2018, і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.02.2025 у справі № 916/1795/24 та від 18.09.2025 у справі № 908/2948/23;
- порушив норми частини восьмої статті 80, частини першої, другої статті 118, частину четверту статті 236 ГПК України, зокрема, не дотримався таких принципів (основних засад) судочинства у господарських судах як змагальність сторін і рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, встановлених пунктами 4, 2 частини третьої статті 2 ГПК України, а також пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України. Незаконно надав перевагу ОСББ щодо можливості не вчиняти своєчасно процесуальні дії та з пропущенням процесуального строку замінювати письмовий доказ як підставу позовних вимог, зокрема первісний протокол № 4 на інший після заперечень скаржником у відзиві на позов на порушення у первісному протоколі статуту ОСББ, законів України та доведення протиправності первісного протоколу, а також не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладених у постановах від 17.09.2025 у справі № 904/1548/23 (пункт 43), від 27.06.2023 у справі № 910/16181/18, від 06.10.2021 у справі № 918/237/20;
- порушив норми частин першої, другої статті 77, частин другої, четвертої, п`ятої статті 91 ГПК України, оскільки безпідставно залучив до матеріалів електронні файли, створені з порушенням пункту 8 глави 2 розділу ІІ Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2014 № 1886/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.11.2014 за № 1421/26198 (далі - Порядок), які фактично не є копіями оригіналу протоколу загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 № 4. Тож, посилаючись на новий протокол, ухвалив рішення на підставі недопустимих доказів за відсутності у справі оригіналу цього протоколу або його копії як допустимого доказу;
- порушив норми частини першої статті 99, пункту 3 частини першої статті 234, частини четвертої статті 236 ГПК України, необґрунтовано відхиливши клопотання Товариства про призначення технічної експертизи, яка, на його думку, була необхідна для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
- порушив норми частини першої статті 210 ГПК України, не дослідив у судовому засіданні подані скаржником письмові докази - оригінали інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не надав їм оцінки, не встановив обставини, що мають значення для вирішення справи;
- порушив норму частини першої статті 14 (принцип диспозитивності) і частини другої статті 237 ГПК України (неможливість виходу за межі позовних вимог), що призвело до неправильного вирішення спору про стягнення з Товариства на користь ОСББ 44 664,05 грн, і не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 912/1725/22, від 07.03.2024 у справі № 908/702/22 (908/1478/22).
27. Оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025, якою переглянуто рішення Господарського суду Дніпропетровської області 24.12.2024, Товариство мотивувало тим, що суд апеляційної інстанції:
- неправильно застосував норми частини першої статті 2, частини п`ятої статті 12, частини першої статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у пункті 55 постанови від 08.02.2023 у справі № 904/3783/21 і пункті 141 постанови від 02.05.2024 у справі № 910/10400/22 у подібних правовідносинах; 
- порушив норми частини першої статті 76 ГПК України, оскільки ухвалив оскаржувану постанову на підставі неналежних доказів, а саме без належного дослідження встановив обставину правомірної участі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на загальних зборах ОСББ від 13.11.2018; 
- порушив норми частини другої статті 269 ГПК України, оскільки не досліджував електронні копії свідоцтв про право власності на житло співвласників ОСББ, видані до 01.01.2013, на які Товариство посилалося в апеляційній скарзі;
- не дослідив зібрані у справі докази й ухвалив постанову на підставі недопустимих доказів, чим порушив норми частин другої, четвертої статті 5, пункту 10 частини першої статті 20 ГПК України, і не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, від 16.04.2024 у справі № 910/21426/21.
28. Як підставу оскарження додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025 Товариство вважає, що суд першої інстанції порушив частину першу статті 77, частини другу, четверту та п`яту статті 91, пункт 2 частини другої, частини третьої статті 126, частини другу, четверту та п`яту статті 236 ГПК України і не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 826/4466/18 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19. Крім того вважає незаконною постанову апеляційного господарського суду від 10.11.2025, ухвалену за наслідком перегляду в апеляційному порядку додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025.
29. На переконання Товариства, порушення судів попередніх інстанцій під час ухвалення названого вище додаткового рішення і постанови полягають у такому:
- ОСББ у порушення пункту 8 глави 2 розд. II Порядку і частини четвертої статті 91 ГПК України долучило до матеріалів справи електронні файли копіювання паперових копій документів та ксерокопії зображень, які фактично не є електронними копіями оригіналів документів і не є письмовими доказами відповідно до законодавства України;
- з довідок адвокатського бюро від 19.06. та від 27.12.2024 не вбачається, хто саме сплатив суму гонорару 20 000 грн і хто поніс витрати на професійну правову допомогу, у якій формі готівковій чи безготівковій здійснювався розрахунок. Адже у довідках зазначено лише, що Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" отримало цю суму коштів без зазначення, коли отримало, чи у червні, чи у грудні 2024 року;
- предметом доказування у цій справі є витрати на правову професійну допомогу ОСББ, а не доходи Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери";
- суд апеляційної інстанції, безпідставно визнавши довідки, видані Адвокатським бюро "Кобеляцький та партнери" від 19.06. та від 27.12.2024 належними доказами, послався на висновки Верховного Суду у постанові від 20.07.2020 у справі № 750/8758/18 (за участю адвоката Нестеренка С. О.) та у постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19 (за участю адвоката Вакарчука В. І.) про те, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта;
- відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою, тоді як представник ОСББ - керівник Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери" Кобеляцький Д. М. не здійснює індивідуально адвокатську діяльність; 
- суд апеляційної інстанції безпідставно ототожнює адвоката як самозайняту особу, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально, з юридичною особою Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери", що надає професійну правничу допомогу іншій юридичній особі - ОСББ на підставі договору від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допомоги;
- довідки Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери" від 19.06. та від 27.12.2024 не можуть підтверджувати обставини сплати ОСББ гонорару і у силу частини першої статті 77 ГПК України є недопустимими доказами;
- ОСББ не надало належних доказів існування договору про правничу допомогу та акта про надання йому правової (правничої) допомоги на суму 20 000 грн;
- ОСББ додатком № 3 до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 29.12.2024 подало до суду першої інстанції електронний файл, виготовлений скануванням ксерокопії зображення акта про надання правової допомоги до договору за відсутності кольору на відбитку печатки ОСББ та відбитку печатки Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери", а також на підписах ОСОБА_1. і Кобеляцького Д. М. Тому цей електронний файл фактично не є електронною копією оригіналу акта про надання правової допомоги і не є письмовим доказом наявності цього акта;
- ОСББ додатком № 4 до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 29.12.2024 подало до суду першої інстанції електронний файл, який виготовлений скануванням паперової копії договору від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допомоги, але цей електронний файл фактично не є електронною копією оригіналу договору і не є письмовим доказом наявності договору. Ці документи суд першої інстанції отримав з порушенням частин другої, четвертої статті 91 ГПК України і фактично вони є недопустимими доказами. Суд апеляційної інстанції також не дослідив зібрані докази та поклав в основу оскаржуваної постанови недопустимі докази у вигляді електронних файлів.
30. Стосовно оскарження додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 Товариство вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив її на підставі неналежних і недопустимих доказів в електронних файлах із залученням як доказу довідки адвокатського бюро, що не відповідає частині третій статті 126 і частині восьмій статті 129 ГПК України, та не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 911/2410/13, від 30.04.2020 у справі № 826/4466/18, а також постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.
31. На переконання Товариства, порушення суду апеляційної інстанції під час ухвалення названої вище додаткової постанови полягають у такому:
- у довідці від 12.11.2025 № 12 лише зазначено, що Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" отримало 25 000 грн, але не зазначено, у якому саме порядку здійснена оплата гонорару, чи у готівковому, чи безготівковому і з її тексту не вбачається, хто саме сплатив суму гонорару 25 000 грн, тобто хто поніс витрати на правову допомогу;
- доходи Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери" не є предметом доказування у цій справі і довідка адвокатського бюро від 12.11.2025 № 2 у силу частини першої статті 77 ГПК України не є належним доказом понесених ОСББ витрат на професійну правничу допомогу та не є доказом виконанням договору від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допомоги, укладеного між ОСББ й Адвокатським бюро "Кобеляцький та партнери";
- суд апеляційної інстанції безпідставно визнав довідки від 19.06. та від 27.12.2024, видані Адвокатським бюро "Кобеляцький та партнери", належними доказами і послався на висновки Верховного Суду у постанові від 20.07.2020 у справі № 750/8758/18 (за участю адвоката Нестеренка С. О.) та у постанові від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 (за участю адвоката Вакарчука В. І.) про те, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта;
- ОСББ не надало допустимих доказів (платіжних інструкцій або їх копій) на виконання договору від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допомоги у частині оплати гонорару Адвокатському бюро "Кобеляцький та партнери" у передбаченому цим договором безготівковому порядку, а також не надало рахунок, на підставі якого має бути здійснена оплата згідно з пунктом 3.3 розділу 3 договору;
- сума 25 000 грн є неспівмірною зі складністю справи, визначена без урахування критеріїв реальності, розумності, обґрунтованості, позаяк спірні правовідносини регулюються нормами лише Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" за відсутності підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали би застосуванню у спірних правовідносинах, а отже підлягали би дослідженню адвокатським бюро. Участь працівника адвокатського бюро Кобеляцького Д. М. у судових засіданнях була лише в режимі відеоконференції і він не витратив багато часу на надання правової допомоги та не поніс великих витрат, а крім того, правова позиція ОСББ у судах першої й апеляційної інстанції була незмінною і коригувалася лише структура документа;
- необґрунтована сума гонорару 25 000 спрямована на безпідставне збагачення Адвокатського бюро "Кобеляцький та партнери";
- ОСББ не дотрималося строку звернення із заявою про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу і надання доказів їх понесення. Адже судові дебати в суді апеляційної інстанції закінчилися 13.10.2025, 14.10.2025 закінчився строк на їх подання, тоді як ОСББ подало їх лише 14.11.2025. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
32. ОСББ у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Акцентувало увагу на тому, що доводи скаржника зводяться передусім до намагань здійснити переоцінку наявних у справі доказів, позаяк у справі відсутні недопустимі докази, про що стверджує скаржник. Звернуло увагу на те, що висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідної кількості голосів для прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів ОСББ узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20 і Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/4102/21. Призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, тому порушення судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні клопотання Товариства про це, не відбулося. Загальна кількість співвласників установлена і судом першої, і судом апеляційної інстанцій, а скаржник не надав доказів на спростування їх висновків. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власників квартир і нежитлових приміщень станом на 2024 рік правильно не прийняті судом апеляційної інстанції, адже у цій справі вирішується спір щодо законності рішення загальних зборів ОСББ, прийнятого 13.11.2018, тож ці відомості не є інформативними. Наполягає на тому, що оспорювані рішення прийняті загальними зборами за наявності кворуму. Наявні у справі докази підтверджують надання ОСББ названим вище адвокатським бюро послуг з правової допомоги і висновки судів попередніх інстанцій з цього приводу обґрунтовані.
33. ОСББ також заявило, що очікує понести судові витрати і попередній орієнтовний розрахунок їх складає 35 000 грн.
Позиція Верховного Суду
Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права
34. Оскарження рішення місцевого господарського суду у частині неправильного застосування норм матеріального права Товариство мотивувало тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норму частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у редакції від 19.07.2017 і не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у пункті 106 постанови від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22, щодо її застосування. При цьому скаржник у касаційній скарзі не навів доводів стосовно неправильного застосування цієї ж норми апеляційним господарським судом. Поряд з цим слід зазначити, що скаржник у касаційній скарзі наводить аргументи стосовно неправильного застосування судом першої інстанції названої норми Закону і стверджує про неврахування ним висновків суду касаційної інстанції у наведеній вище постанові, що стосувалися заявлених ним же зустрічних позовних вимог про визнання протиправним і скасування названого вище рішення загальних зборів ОСББ, які місцевий господарський суд задовольнив, тобто ухвалив рішення у цій частині на користь Товариства.
35. Колегія суддів вважає безпідставними доводи Товариства про неврахування висновків Верховного Суду у названій вище постанові, оскільки суд апеляційної інстанції виправив помилку суду першої інстанції у неправильному застосуванні частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", зазначивши, що при голосуванні та прийнятті таких рішень у цій справі визначальною є не площа приміщень, а кількість співвласників багатоквартирного будинку, які голосували за прийняття оскаржуваного рішення.
36. До того ж суд першої інстанції не робив висновків, які би не відповідали висновкам Верховного Суду у наведеній скаржником постанові від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22. Таке посилання скаржника не є належним обґрунтуванням наявності підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, оскільки процитований ним пункт 106 постанови Верховного Суду не є висновком щодо застосування частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
37. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 17.04.2024 у справі № 911/1095/22 зауважила, що чинний ГПК України оперує поняттям "висновок" у різних значеннях, зокрема таких, як: умовивід суду; висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також викладений у постанові Верховного Суду висновок по суті позовних вимог, вимог апеляційної або касаційної скарги; складова резолютивної частини судового рішення.
38. Висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, та зазначенням у резолютивній частині, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції (пункти 48 - 51 названої ухвали Великої Палати Верховного Суду).
39. Висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц).
40. Разом з тим, у вказаному скаржником пункті 106 постанови від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22 Верховний Суд лише процитував норму частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у контексті її застосування до конкретних обставин указаної справи, а не формулював висновку Верховного Суду про її застосування.
41. У справі № 904/1711/22 співвласник багатоквартирного будинку оскаржував рішення загальних зборів на тій підставі, що вони порушують його права, оскільки не була дотримана та була сфальсифікована процедура скликання, повідомлення та проведення зборів, а заслуховування питань та голосування з них не відбулося, як і самі збори співвласників. Верховний Суд вирішував питання, чи був дотриманий порядок повідомлення позивача про скликання загальних зборів, і чи порушують прийняті на загальних зборах рішення права та законні інтереси позивача, тоді як висновків стосовно необхідної кількості голосів для прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів ОСББ у контексті визначення, чи з розрахунку площі належних співвласникам приміщень, чи з кількості співвласників багатоквартирного будинку, які голосували за прийняття оскаржуваного рішення, не робив.
42. Водночас, як убачається зі змісту постанови суду апеляційної інстанції під час вирішення спору у цій справі, він правильно указав на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що для прийняття рішення загальних зборів ОСББ визначальною є кількість голосів співвласників, які проголосували за прийняте рішення, а не кількість голосів із розрахунку площі приміщень співвласників, які проголосували за таке рішення.
43. Відповідно з`ясування судом першої інстанції обставин щодо загальної площі квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку в контексті перевірки доводів Товариства про наявність кворуму для прийняття оспорюваних рішень не мають значення для вирішення цієї справи, оскільки у ній визначений інший порядок підрахунку голосів співвласників, необхідних для прийняття рішення загальними зборами.
44. Звідси доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у пункті 106 постанови від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22 не знайшли підтвердження, адже суд апеляційної інстанції правильно надав відповідь на питання необхідної кількості голосів при прийнятті рішення про затвердження розміру внесків у цій справі і Товариство у касаційній скарзі не висловило доводів стосовно неправильних висновків апеляційного господарського суду у цьому контексті.
45. Однак з метою уникнення сумніву скаржника щодо правильності висновків суду апеляційної інстанції у застосуванні ним частин тринадцятої, чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" слід зазначити, що вони відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.07.2022 у справі № 908/1445/21, згідно з якою суд касаційної інстанції виснував про таке: "На відміну від порядку визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах, який за статутом об`єднання може бути іншим, ніж встановлено частиною тринадцятою статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", кількість голосів, яка необхідна для прийняття рішень про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд, становить не менш, як дві третини загальної кількості усіх співвласників, що встановлено частиною чотирнадцятою статті 10 вказаного Закону. Тобто статтею 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднанню надано право встановлювати інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах, проте не саму кількість голосів, що необхідна для прийняття рішень (постанова Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 910/9469/20). Для встановлення необхідної кількості голосів із питання визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядку управління та користування спільним майном, передачі у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд судам необхідно, поряд із приписами частини чотирнадцятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", застосовувати положення статуту ОСББ, які можуть не передбачати спеціальних вимог щодо кількості голосів, що необхідні для прийняття рішення по такому питанню, у дві третини загальної кількості голосів співвласників, і тоді зазначене питання буде вирішуватися більшістю голосів співвласників. Тобто у випадку визначення в статуті кількості голосів, необхідних для прийняття відповідного рішення, така (кількість) повинна відповідати приписам наведених норм (не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників), прийняття відповідних рішень більшістю голосів можливо лише у разі, якщо б статутом взагалі не було передбачено прийняття таких рішення". Цей же висновок застосував Верховний Суд у постанові від 17.09.2024 у справі № 911/1088/23.
Стосовно доводів скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права
46. Оскарження постанови апеляційного господарського суду у частині неправильного застосування норм матеріального права Товариство також мотивувало тим, що суд неправильно застосував норми частини першої статті 2, частини п`ятої статті 12, частини першої статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і не врахував висновки Верховного Суду, викладені у пункті 55 постанови від 08.02.2023 у справі № 904/3783/21 і пункті 141 постанови від 02.05.2024 у справі № 910/10400/22 у подібних правовідносинах. 
47. Неврахування цих висновків Товариство пов`язує з тим, що апеляційний господарський суд не прийняв як докази довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власників квартир та нежитлових приміщень у спірному багатоквартирному будинку станом на 2024 рік і така відмова зумовлена тим, що оскаржуване рішення загальних зборів ОСББ ухвалено у 2018 році і відомості щодо власників нерухомого майна станом на 2018 рік та станом на 2024 рік можуть не співпадати через подальшу зміну власників. При цьому, подаючи інформацію з цього реєстру, Товариство намагалося переконати суд апеляційної інстанції щодо кількості голосів із зазначенням прізвищ осіб, які голосували за оспорюване рішення усією площею квартири без урахування розміру належної особі частки у власності майна, або голосували особи, які не були власниками квартир. 
48. Утім ці аргументи Товариства суд спростував на тій підставі, що при голосуванні та прийнятті рішень визначальною є не площа приміщень, а кількість співвласників багатоквартирного будинку. Тобто суд апеляційної інстанції з інших підстав відхилив доводи Товариства про необхідність врахування інформації, відображеної у довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власників квартир та нежитлових приміщень у спірному багатоквартирному будинку станом на 2024 рік. Відповідно застосування Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не відбулося і стверджувати про неправильне застосування його норм і неврахування висновків суду касаційної інстанції щодо його застосування у Товариства немає підстав.
49. Крім того Товариство вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину третьої статті 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 у редакції від 10.06.2018, і не врахував висновок Верховного Суду, викладений у пункті 113 постанови від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, щодо права співвласників квартир (нежитлових приміщень) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком.
50. Неврахування цього висновку Товариство пов`язує з тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив наявні у справі докази, які підтверджували загальну кількість співвласників будинку 73 особи, що мало значення для визначення кваліфікованої більшості співвласників при голосуванні на загальних зборах співвласників ОСББ, проведених 13.11.2018.
51. У пункті 113 постанови від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21 Верховний Суд процитував норму частини третьої статті 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" і висновку щодо її застосування не робив. Крім того у справі, що розглядається, не можна стверджувати про неправильне застосування апеляційним господарським судом цієї норми, оскільки він її взагалі не застосовував, а твердження скаржника про недослідження ним доказів на підтвердження загальної кількості співвласників будинку також не знайшли підтвердження, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається протилежне, - суд за наслідком оцінки наявних у справі доказів установив, що загальна кількість співвласників станом на дату проведення загальних зборів складала 57 осіб. Тож ці аргументи Товариства не знайшли підтвердження.
Щодо аргументів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права
52. Узагальнено доводи Товариства зводяться до порушення місцевим господарським судом норм ГПК України, оскільки з пропуском процесуальних строків прийняті судом від ОСББ відповідь на відзив скаржника з додатками та відзив на зустрічний позов скаржника з додатками; з пропуском процесуальних строків замінено письмовий доказ як підставу позовних вимог, зокрема, первісний протокол № 4 на інший; безпідставно залучено до матеріалів електронні файли, створені з порушенням пункту 8 глави 2 розділу ІІ Порядку, які фактично не є копіями оригіналу протоколу загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 № 4, і рішення ухвалено на підставі недопустимих доказів за відсутності у справі оригіналу цього протоколу або його копії як допустимого доказу; необґрунтовано відхилено клопотання Товариства про призначення технічної експертизи для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; не досліджено подані скаржником письмові докази - оригінали інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
53. Слід звернути увагу скаржника на те, що суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій виключно після того, як їх було оскаржено в апеляційному порядку. Касаційний суд перевіряє правильність застосування норм права (матеріального та процесуального), а не переоцінює докази чи встановлює обставини справи.
54. Як зазначалося у пунктах 26, 52 цієї постанови, а також убачається зі змісту апеляційної скарги і постанови апеляційного господарського суду, Товариство, оскаржуючи до суду апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду, не наводило цих аргументів (див. пункти 26, 52 цієї постанови), про які наразі стверджує у касаційній скарзі і наводить їх підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Тобто з доводами, переліченими у пунктах 26, 52 цієї постанови, Товариство не зверталося до апеляційного господарського суду і вони не були підставою оскарження рішення місцевого господарського суду. Тож про ці доводи Товариство вперше заявило лише при зверненні з касаційною скаргою до Верховного Суду як обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції.
55. Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу Товариства у межах аргументів останнього. Товариство, зі свого боку, не скористалося процесуальним правом заявити до апеляційного господарського суду про ці аргументи у передбаченому ГПК України порядку і не обрав їх підставою незгоди з рішенням місцевого господарського суду. Тому ці доводи скаржника, які він обґрунтував як підставу касаційного оскарження рішення суду першої інстанції, не беруться до уваги, адже касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень лише в межах тих правових питань, які були предметом перегляду розгляду апеляційним господарським судом.
56. У контексті вищенаведеного доводи Товариства, про які йдеться у пунктах 26, 52 цієї постанови, колегія суддів не аналізує, оскільки поставлені ним перед судом касаційної інстанції питання не були предметом розгляду апеляційного господарського суду, відповідно, відсутній предмет для їх оцінки через призму правильного застосування норм права.
57. Поряд з вищенаведеними доводами Товариство стверджує про порушення судом першої інстанції частини першої статті 14 (принцип диспозитивності) і частини другої статті 237 ГПК України (неможливість виходу за межі позовних вимог), що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору про стягнення з Товариства на користь ОСББ 44 664,05 грн, і не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 912/1725/22, від 07.03.2024 у справі № 908/702/22 (908/1478/22).
58. Ці аргументи Товариство навело у контексті своєї незгоди з рішенням місцевого господарського суду, який присудив до стягнення з нього на користь ОСББ 44 664,05 грн боргу по внескам, суму якого обрахував за тарифом, затвердженим рішенням загальних зборів ОСББ від 01.04.2015, з розрахунку 1,32 грн за кв. м. Адже ОСББ не заявляло позов на підставі рішення загальних зборів ОСББ від 01.04.2015.
59. Утім наразі ці аргументи скаржника не знайшли підтвердження, оскільки рішення місцевого господарського суду у цій частині скасував апеляційний господарський суд, у тому числі з тієї підстави, що розрахунок суми боргу Товариства перед ОСББ по внескам мав відбуватися за тарифом, затвердженим рішенням загальних зборів ОСББ від 13.11.2018.
60. Серед інших доводів скаржника, які стосуються порушення судом першої інстанції норм процесуального права, він стверджує, що рішення ухвалено на підставі недопустимих доказів, зокрема на підставі нового протоколу загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 № 4 за відсутності у справі його оригіналу або копії (абзац 2, стор. кас. скарги 11 і абзац 10, стор. кас. скарги 27).
61. Утім ці посилання скаржника також не знайшли підтвердження з огляду на таке.
62. Відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України до повноважень суду касаційної інстанції належить вирішення питання лише щодо допустимості доказу. Установлення цього дефекту доказу є питанням права у тому значенні, що висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми права, що містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.
63. Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Тягар доведення недопустимості доказу покладено на особу, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (висновок Верховного Суду у постановах від 20.09.2022 у справі № 910/3493/21, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19, від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17).
64. Водночас у касаційній скарзі не зазначено наявності передбачених чинним законодавством правових підстав, які би зумовлювали визнання оцінених судом першої інстанції доказів недопустимими, скаржник не обґрунтував, у чому саме проявилося порушення цим судом положень статті 77 ГПК України, зокрема, щодо закону, з порушенням якого отримані оцінені судом докази.
65. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
66. До того, як зазначалося вище, про ці доводи Товариство не заявляло у суді апеляційної інстанції і не визначало їх підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Тож вони не перевірялися місцевим господарським судом.
67. Наведеним спростовуються аргументи відповідача на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України (щодо недопустимості доказів).
Стосовно аргументів скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права
68. У касаційній скарзі Товариство стверджує, що суд першої інстанції незаконно залучив до матеріалів справи електронні копії довіреності ОСОБА_3 від 22.10.2018 і довіреності ОСОБА_4. від 20.02.2018 щодо їх повноважень на установчих зборах як докази, а суд апеляційної інстанції без належного дослідження встановив обставину правомірної їх участі на загальних зборах ОСББ 13.11.2018, наслідком чого є ухвалення оскаржуваної постанови на підставі неналежних доказів у порушення частини першої статті 76 ГПК України
69. До того ж Товариство наполягає на порушенні судом апеляційної інстанції частини другої статті 269 ГПК України, який не дослідив електронні копії свідоцтв про право власності на житло співвласників ОСББ, видані до 01.01.2013, на які воно посилалося в апеляційній скарзі, що доводило обставину, що кожна з квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 має кілька співвласників і ОСББ не врахувало 13 часткових співвласників квартир у загальній кількості співвласників, а отже загальна кількість співвласників фактично є більшою ніж 57 осіб, кількість яких зазначена у протоколі загальних зборів ОСББ від 13.11.2018 № 4
70. На переконання Товариства, ці порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права призвели до того, що суд неправильно визначив кількість осіб, присутніх на загальних зборах 13.11.2018. 
71. Посилання Товариства у касаційній скарзі на недослідження судом апеляційної інстанції доказів, про які йдеться вище, також не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки, по-перше, апеляційний господарський суд за наслідком аналізу й оцінки поданих сторонами документів установив, що кількість співвласників станом на день прийняття оскаржуваного рішення загальних зборів складала 57, а по-друге, не підтвердилася підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, що у силу пункту 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу унеможливлює скасування оскаржуваної постанови.
72. Крім того не знайшли підтвердження доводи скаржника (абзац 1, стор. кас. скарги 50) про ухвалення апеляційним господарським судом постанови на підставі недопустимих доказів, порушення ним норм частин другої, четвертої статті 5, пункту 10 частини першої статті 20 ГПК України і неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, від 16.04.2024 у справі № 910/21426/21. Адже Товариство не визначило на підставі саме яких доказів, які воно вважає недопустимими, суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову. Тобто скаржник лише формально послався на наявність такого порушення, але не конкретизував його.
73. При цьому слід звернути увагу скаржника на те, що Верховний Суд виконує функцію "суду права", а не "факту" і відповідно до статті 300 ГПК України лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
Щодо оскарження Товариством додаткового рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду, ухваленої за наслідком його перегляду, і додаткової постанови суду апеляційної інстанції 
74. Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
75. Частиною восьмою статті 129 цього ж Кодексу визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
76. Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, зазначав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23). 
77. Тож відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Це узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 910/3055/20, від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 13.06.2023 у справі № 923/515/21, від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20.
78. Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20, від 18.01.2024 у справі № 927/885/17).
79. До того ж Верховний Суд неодноразово висновував, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 19.01.2024 у справі №910/2053/20, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22). Тобто умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору) є подання сторонню відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у визначені процесуальним законом строки.
80. У вирішенні доводів касаційної скарги у цій частині колегія суддів враховує обставини, встановлені судами попередніх інстанцій з огляду на таке.
81. Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" на підставі договору від 01.05.2024 № 01/05/24 надавало ОСББ правову допомогу. За надання у суді першої інстанції обумовлених договором послуг вони погодили, що ОСББ сплачує 20 000 грн і склали акт про надання правової допомоги від 27.12.2024. ОСББ оплатило цю суму і Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" видало довідку від 27.12.2024 про отримання коштів.
82. У суді першої інстанції ОСББ заявило про стягнення з Товариства витраченої суми у розмірі 20 000 на професійну правничу допомогу, але суд присудив до стягнення з нього лише 7 542,86 грн цих витрат. При цьому Товариство заперечувало проти покладення на нього цих витрат лише на тій підставі, що ОСББ не надало доказів оплати адвокатських послуг, зокрема, платіжної інструкції з відміткою банку, тоді як інших доводів не наводило. Місцевий господарський суд перевірив ці аргументи Товариства й установив, що ОСББ оплатило кошти за надані послуги Адвокатському бюро "Кобеляцький та партнери" і останнє надало довідку від 27.12.2024 про їх отримання. Тож, частково задовольняючи вимоги ОСББ про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції перевірив аргументи останнього, про які він заявляв як підставу для відмови у стягненні з нього цих витрат, і, визначаючи обґрунтованість заявленої суми, урахував критерії обґрунтованості та співмірності.
83. Апеляційний господарський суд зі свого боку не знайшов підстав для скасування цього додаткового рішення, адже саму суму заявлених ОСББ витрат Товариство не оспорювало й Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" підтвердило оплату ОСББ наданих ним послуг. При цьому суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції про те, що присуджений до стягнення розмір цих витрат у сумі 7 542,86 грн співмірний зі складністю справи, відповідав критеріям реальності і розумності. Крім того додатково зауважив на тому, що до необхідності витрат ОСББ на професійну правничу допомогу у цій справі призвела недобросовісна поведінка Товариства щодо неналежного виконання ним зобов`язань по сплаті обов`язкових платежів на утримання будинку.
84. У суді апеляційної інстанції ОСББ заявляло про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, який погоджений Адвокатським бюро "Кобеляцький та партнери" й ОСББ у додатковій угоді від 26.12.2024 № 1 до договору від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допомоги. Вони ж підписали акт про надання правової допомоги від 12.11.2025 про надання ОСББ послуг представництва у Центральному апеляційному господарському суді у цій справі, серед яких складення апеляційної скарги на рішення, відзиву на апеляційну скаргу Товариства, клопотань, заяв, аналіз судової практики, участь у судових засіданнях. ОСББ оплатило ці послуги у розмірі 25 000 грн і Адвокатське бюро "Кобеляцький та партнери" видало довідку від 12.11.2025 про їх оплату. Представництво заявника здійснював адвокат Кобеляцький Дмитро Миколайович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 22.04.2019 № 4250, ордер на надання правової допомоги від 14.11.2025 № 1444638).
85. У суді апеляційної інстанції Товариство просило зменшити до 3 000 грн суму цих витрат і посилалося на те, що заявлена до стягнення з нього ОСББ сума є неспівмірною часу, витраченому на надання адвокатом ОСББ правової допомоги, неспівмірною обсягу наданих послуг і не відповідає критеріям реальності. Стверджувало також про те, що видана Адвокатським бюро "Кобеляцький та партнери" довідка від 12.11.2025 про оплату ОСББ послуг не є належним доказом понесених ним витрат, належним доказом виконання умов названого договору і відсутній детальний опис наданих послуг.
86. Однак апеляційний господарський суд послався на те, що Товариство не спростувало факту надання адвокатським бюро ОСББ послуг правової допомоги, а суму заявлених останнім витрат визнав співмірною зі складністю справи, такою, що відповідає критеріям реальності і розумності. Крім того зауважив, що до необхідності витрат ОСББ на правничу допомогу у цій справі призвела недобросовісна поведінка Товариства щодо неналежного виконання ним зобов`язання по сплаті обов`язкових платежів на утримання будинку. 
87. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.07.2020 у справі № 750/8758/18, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19).
88. Крім того, як правильно зазначив апеляційний господарський суд, нездійснення ОСББ оплати послуг за надану правничу допомогу на розрахунковий рахунок адвокатського бюро не спростовує факту отримання ОСББ послуг за договором від 01.05.2024 № 01/05/24 про надання правової допопоги.
89. Тож у судах першої й апеляційної інстанцій Товариство не посилалося про порушення ОСББ частини восьмої статті 129 ГПК України щодо дотримання строку на звернення до суду із заявою про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу, у суді першої інстанції не заперечувало проти заявленої ОСББ суми цих витрат і доказів на підтвердження їх понесення. Про ці доводи Товариство вперше заявило лише при зверненні з касаційною скаргою до Верховного Суду як обґрунтування підстав касаційного оскарження додаткового рішення суду першої інстанції і постанови, ухваленої за наслідком його перегляду. Обставини співмірності заявлених сум із обсягом наданих послуг з правової допомоги, а також відповідність сум критеріям реальності і розумності суди обох інстанцій перевірили і скаржник не навів аргументів на підтвердження незаконності їх висновків.
90. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, тоді як суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
91. Крім того, у касаційній скарзі не зазначено наявності передбачених чинним законодавством правових підстав, які би зумовлювали визнання оцінених судом першої інстанції доказів на підтвердження надання адвокатським бюро ОСББ послуг з правової допомоги недопустимими, скаржник не обґрунтував, у чому саме проявилося порушення цим судом положень статті 77 ГПК України, зокрема, щодо закону, з порушенням якого отримані оцінені судом докази.
92. Поряд з цим, як зазначалося вже раніше у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала про те, що якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
93. До того, як зазначалося вище, про ці доводи, які Товариство навело у касаційній скарзі як підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного господарського суду, ухваленої за наслідком його перегляду, не заявляло у суді апеляційної інстанції і не визначало їх підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
94. Зважаючи на фактично надану адвокатом професійну правничу допомогу у цій справі у суді першої інстанції, наявність доказів на понесення ОСББ цих витрат, відсутність заперечень Товариства проти неспівмірності їх розміру у суді першої інстанції й обґрунтованість заявленого розміру цих витрат у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які присудили до стягнення на користь ОСББ витрати за надання професійної правової допомоги у суді першої інстанції у сумі 7 542,86 грн і 25 000 грн таких же витрат, понесених ОСББ у суді апеляційної інстанції.
95. Аргументи Товариства стосовно того, що суди не врахували висновків Верховного Суду у наведених ним постановах не знайшли підтвердження, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать цим висновкам. До того ж у касаційній скарзі він не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів правильність висновків судів першої й апеляційної інстанцій у частинах вирішення питання цих витрат.
96. Викладені у касаційній скарзі аргументи по суті зводяться до необхідності відмови у задоволенні заяв ОСББ про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що однак, не свідчать про неправильне здійснення судами їх розподілу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
98. У силу частини першої статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
99. Оскільки оскаржувані Товариство судові рішення прийняті з дотриманням вищевказаних вимог законодавства, то підстави для їх скасування відсутні. Відповідно касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати 
100. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2024, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025, постанови Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025 та додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2026 у справі № 904/2816/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко