Справа №443/1005/26
Провадження №1-кп/443/92/26

ВИРОК
іменем України

30 червня 2026 року        місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді      ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря  судового засідання    ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів справу на підставі обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42026142330000057 від 23.04.2026 , який надійшов із Жидачівського відділу Стрийської окружної прокуратури 20.05.2026 щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жирова Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, розлученого, працюючого слюсарем-ремонтником МКП «Жидачівводоканал», раніше не судимого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, 

за участю:
прокурора       ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,   
потерпілого ОСОБА_5 , 
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 12.03.2026 приблизно о 17 год 00 хв, перебуваючи у своєму саду, що за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт із сусідом ОСОБА_5 , який перебував у своєму саду, що за адресою: АДРЕСА_2 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якого, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, через металеву огорожу, яка розділяє їхні господарства, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого.
У результаті вчинення таких неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та дав покази, про те, що з потерпілим ОСОБА_7 більше 10 років перебуває у неприязних стосунках з приводу користування земельними ділянками. Так 12.03.2026 приблизно о 17 год 00 хв, перебуваючи у своєму саду, що за адресою АДРЕСА_2 , у нього виник словесний конфлікт із потерпілим - сусідом ОСОБА_5 , який перебував у своєму саду, що за адресою АДРЕСА_2 , оскільки потерпілому не сподобалось, що він висаджує у себе в саду ялинки. Він пояснив потерпілому, що оскільки ялинки він висаджує в горщику, на нетривалий час, то будь яких порушень в його діях немає. Однак потерпілий продовжував словесну перепалку, намагався пошкодити металеву огорожу, яка розділяє їхні господарства між їхніми ділянками, він не стримався та наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого. Жалкує, що не стримався та наніс удар потерпілому, вважає, що потерпілий спровокував його.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання, в якому просить суд не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Просить обрати покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Скориставшись правом репліки просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_3  покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахування із суми заробітку в доход держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання прокурора про порядок дослідження доказів, та просить суд, зважаючи що він працює, обрати йому покарання у виді штрафу.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник - адвокат ОСОБА_6 просять суд визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді виправних робіт.

Отримавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Аналізуючи представлені суду докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні ним кримінального правопорушення доведеною в судовому засіданні повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним факт нанесення ОСОБА_3  умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є проступком, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченому у вчиненому ним кримінального правопорушення, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, особу обвинуваченого, який розлучений, працює слюсарем-ремонтником МКП «Жидачівводоканал», раніше не судимий, на обліку лікаря-нарколога та лікарі-психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, однак позитивно характеризується за місцем праці, двічі нагороджувався подяками за вагомий особистий внесок у розвиток волонтерського руху, патріотизм та самовіддану працю з підтримки Збройних Сил України. Обставину, що пом`якшує покарання, якою, на думку суду, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
В той же час суд констатує відсутність обставини, що пом`якшує покарання, яка зазначена в обвинувальному, а саме щирого каяття, оскільки повне визнання вини ще не свідчить про щире каяття, адже каяття включає в себе щирий жаль щодо вчиненого злочину та осуд своєї поведінки (ВС/ККС у справі № 520/16394/16-к від 27.04.2021), чого на думку суду в судовому засіданні здобуто не було, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вказав про те, що жалкує тільки про те, що не стримався під час конфлікту та наніс удар. Підтвердив, що на час розгляду справи не вибачився перед потерпілим.
Таким чином, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, а також те, що обвинувачений є працівником водоканалу, який відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді виправних робіт.

Потерпілим ОСОБА_5 до суду подано цивільний позов у даному кримінальному провадженні в якому останній просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2 943,89 грн, моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн та судові витрати у розмірі 8 000,00 грн.
В обґрунтування поданого цивільного позову зазначає, що по сусідству з ним по АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_8 , який веде себе стосовно нього та його сім`ї недоброзичливо, постійно намагається зробити їм якусь прикрість. Так, він засипав канаву на городі, якою талі води чи води після дощів стікали з його городу в канаву і вода текла дальше, а засипавши канаву, він створив на його городі озеро. На його просьбу відновити канаву, він його обізвав нецензурними словами, тому ОСОБА_5 змушений був звертатися за допомогою в Ходорівську міську раду, яка створила комісію. Обстеживши городи, комісія зробила свій висновок відновити канаву, що і було зроблено. Це ще більше обізлило ОСОБА_9 в березні 2026 року він посадив ялинки вздовж огорожі, яка розмежовує їхні з ним присадибні земельні ділянки на відстані 1 м від огорожі, що грубо порушує державні будівельні норми (ДБН Б.2.2-12:2019). Згідно ДБН ялину можна садити від межі на відстані від 4-х до 6-ти метрів, а якщо знаходиться сусідська будівля, то й за 5 м від фундаменту будівлі. Про даний факт письмово повідомив Ходорівську міську раду. 12.03.2026 він у своєму садку обрізав дерева, а його дружина, ОСОБА_10 , підбирала обрізані гілки і складала на купу. ОСОБА_5 побачив, що ОСОБА_11 ще садить ялинки біля огорожі, а тому, знаючи норми посадки ялинок від межі, підійшов до огорожі, за якою він садив ялинки і тихо-мирно зробив йому зауваження, що він порушує норми посадки ялинок, а тому ялинки необхідно пересадити подальше від межі. Його дружина також зупинилася неподалік нас і все це чула. ОСОБА_5 не думав, що на його справедливе зауваження боку ОСОБА_3 буде така агресивна реакція. Білоус випрямився і, матюкаючись, з усієї сили наніс йому кулаком правої руки удар в обличчя, вище правого ока. ОСОБА_5 від удару відкинуло назад, але він втримався, бо ззаді була яблуня. Дружина, побачивши, що творить ОСОБА_11 , підняла крик і підбігла до нього, а ОСОБА_11 намагався через сітку ще і їй нанести удар, але дружина відхилилася і таким чином уникла удару. Після цього дружина по телефону повідомила про даний випадок в поліцію. ОСОБА_5 сильно перенервувався, у нього розболілася голова, піднявся артеріальний тиск, а тому ранком дружина викликала «швидку», якою його доправили в лікарню в м.Стрий, де провели КТ, а також обстеження у невролога. У ОСОБА_5 виявили струс головного мозку, забій мягких тканин голови, а тому помістили на лікування у Ходорівську міську лікарню, де останній лікувався вісім днів. Внаслідок протиправних дій, відповідача позивачу було завдано матеріальних збитків. Зокрема, ним були понесені такі витрати: придбання ліків та медичних товарів на суму 1 943 грн 89 коп, а саме: 13.03.2026 потратив на ліки (тівортін та інші)- 619,00 грн чек №30024; 14.03.2026 тівортін на суму 218,00 грн; 15.05.2026 бісопролол 06,99 грн та тівортін на суму 436,60 грн; 18.03.2026 параплекс 321,60 грн та тівортін 218,00 грн і того 539,50 грн; 20.03.2026 року арфазетін вартістю 123,80 грн. Крім того він, щоб добратися з лікарні з м.Стрия, куди його з с. Жирова доставила карета швидкої медичної допомоги, змушений був просити по телефону односельчанина, ОСОБА_12 , який проживає у АДРЕСА_3 , забрати його із м.Стрия і завезти у лікарню у м. Ходорів, куда його направили на лікування, за що потратив одну тисячу гривень. Тобто загальний розмір матеріальної шкоди становить 2 943,89 грн. Крім матеріальних збитків, протиправними діями відповідача йому було завдано ще й моральної шкоди. Вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з тривалим фізичним болем голови, оскільки від пережитого стресу у нього різко піднявся артеріальний тиск крові, тривалим головокружінням, оскільки відповідач спричинив струс головного мозку, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, адже щоб спокійно працювати на своїй присадибній ділянці, він змушений був проходити лікування у медичній установі. Крім того на даний час позивач постійно переживає і боїться один залишатися чи то на своєму подвір`ї, чи на городі, щоб обвинувачений не наскочив зненацька і не наніс травми. Свої душевні та фізичні страждання оцінює в сумі 40 тисяч гривень.

03.06.2026 обвинуваченим ОСОБА_3 , подано відзив на цивільний позов, у якому останній позовну заяву визнає частково та не заперечує щодо стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі, яку позивач доведе при розгляді позову.
В обґрунтування поданого відзиву ОСОБА_3 зазначає, що викладені обставини в обвинувальному акті відповідають події, яка мала місце в березні 2026 року, а тому відповідач повністю визнає свою вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, щиро розкаюється та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення на досудовому слідстві, що безпосередньо відображено в обвинувальному акті. Поведінка позивача була провокативною та саме він створив відповідну обстановку, допустивши при цьому грубу необережність, яка проявилася в претензіях до відповідача щодо висаджування ним біля огорожі позивача ялинок, оскільки в подальшому дані ялинки будуть робити тінь на їхньому саду (враховуючи те, що в середньому у перші 10-15 років ялинки виростають всього по 3-15 см на рік, після цього темп прискорюється до 30-50 см на сезон, а в 40-60 років досягає зрілості), що в кінцевому призвело до вчинення відповідачем кримінального правопорушення та до наслідків -спричинення легкого тілесного ушкодження. В ході проведення дізнання позивач підтвердив причину конфлікту, а саме даний конфлікт почався через те, що позивач зробив зауваження відповідачу щодо висаджування ялинок біля огорожі позивача. В позовній заяві позивач зазначає, що «внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано матеріальних збитків. Зокрема, позивачем були понесені такі витрати: придбання ліків та медичних товарів на суму 1 943 грн 89 коп., а саме: 13.03.2026 він потратив на ліки (тівортін та ін.) – 619,00 грн,, 14.03.2026 тівортін на суму 218,00 грн, 16.05.2026 – бісопролол - 06.99 грн та тівортін на суму 436.60 грн, 18.03.2026 – параплекс 321.60 грн та тівортін 218.00 грн і того 539,50 грн, 20.03.2026 арфазетін вартістю 123,80 грн». Дані витрати підлягають відшкодуванню за умови, якщо позивач доведе, що саме таку (кількість ліків йому було прописано лікуючим лікарем). Так, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 749 (пункт: «Проведене лікування») вбачається, що хворому прописувалися ліки, а саме: тівортін, анальгін + папаверин, кардіомагніл, а згідно наданих квитанцій позивач купляв такі ліки як: Акард 75 мг, Параплексін 15 мг/мл, Бісопролол-КВ 5 мг, Арфазетін, яких лікар не призначав. Також в позовній заяві позивач зазначає, що «крім того він, щоб добратися з лікарні м. Стрия, куди його з с. Жирова доставила карета швидкої медичної допомоги, він змушений був просити по телефону односельчанина ОСОБА_12 , який проживає в АДРЕСА_3 , забрати його зі Стрия і завезти у лікарню в м. Ходорів, куда його направили на лікування, за що він потратив одну тисячу гривень». Тим не менше позивачем до позову не долучено жодного доказу, яким чином він розраховувався з ОСОБА_12 або оплачував за бензин (чеки відсутні). На підтвердження характеру і тривалості моральних страждань, позивач будь –яких доказів не надав, а тому неможливо перевірити у чому саме полягали душевні страждання позивача, їх ступінь, тривалість та інші обставини, які можуть вплинути на висновок про розмір відшкодувань таких страждань.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали цивільний позов та просили його задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав поданий відзив на цивільний позов, зазначивши, що матеріальну шкоду визнає частково в сумі 2 000 грн, моральну шкоду не визнає, оскільки вважає, що потерпілий сам спровокував конфлікт, а також просить відмовити у витратах на правничу допомогу, оскільки ОСОБА_5 є потерпілим та йому не потрібно адвоката.
Прокурор просить матеріальну шкоду стягнути з обвинуваченого повністю, моральну частково, а також стягнути з обвинуваченого 5 000 грн за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 , в решті позову - відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження. 
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №749 ОСОБА_5 було призначено лікування, а саме тівортін, анальгін + папаверин, кардіомагніл.
Відповідно до долучених квитанцій позивачем під час лікування було куплено тівортін 14.03.2026 на суму 218 грн, 18.03.2026 тівортін на суму 218 грн, 13.03.2026 тівортін на суму 447,20 грн, 15.03.2026 тівортін на сумуі 436,00 грн, що в загальній сумі становить 1 319,20 грн. Зважаючи на те, що вищенаведені препарати були призначені лікарем під час лікування внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, суд виснує, що позивачем доведено належним та допустимими доказами завдання йому матеріальної шкоди на суму 1 319,20 грн.
Щодо витрат на інші медикаменти, то оскільки необхідність прийняття таких не підтверджується відповідними виписками та призначеннями лікаря, відтак в цій частині позов не підлягає до задоволення.
Суд також констатує, що ОСОБА_5 до позову не долучено жодного доказу, яким чином він розраховувався з ОСОБА_12 або оплачував за бензин, відтак позивачем не доведено належними доказами, що він поніс витрати на добирання з м. Стрий у м. Ходорів в сумі 1 000 грн.
З врахуванням вищенаведеного, враховуючи, що відповідач матеріальну шкоду визнав частково, а саме в сумі 2 000 грн, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволенню, та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 2 000 грн матеріальної шкоди, яка визнається відповідачем.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, різницю у віці між позивачем та відповідачем, тривалість лікування, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_5 , їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, а саме, що неприязні стосунки між сторонами є триваючим, враховуючи, що подія відбулась після зауважень саме позивача, враховуючи, що відповідач вибачився перед позивачем, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 20 000, 00 грн моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною цивільного позивача до матеріалів кримінального провадження долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру, згідно якого ОСОБА_5 оплатив адвокату ОСОБА_13 3 000 грн згідно договору на оформлення позову до суду, ордер на надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та квитанцію до прибуткового касового ордера №8 від 15.06.2026, згідно якого адвокат ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 5 000 грн за надання правничої допомоги потерпілому в кримінальному провадженні.
Разом з тим, сам по собі факт надання квитанції до прибуткового касового ордеру не є достатнім доказом понесення витрат саме за надання професійної правничої допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні, оскільки не підтверджує обсяг наданих послуг, їх зміст, вартість окремих послуг та факт їх надання адвокатом. Матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг, детального опису виконаних робіт чи інших належних доказів, які б давали можливість суду встановити характер та обсяг наданої правничої допомоги.
Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний позов підписаний безпосередньо цивільним позивачем, а не адвокатом ОСОБА_13 .. Будь-яких доказів того, що саме адвокатом ОСОБА_13 було складено вказаний цивільний позов або надано інші послуги з професійної правничої допомоги, матеріали справи не містять, відтак в стягненні витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом ОСОБА_13 в розмірі 3 000 грн слід відмовити.

Водночас визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу наданим адвокатом ОСОБА_6 , з врахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, участь в судових засіданнях, та з урахуванням позиції цивільного відповідача, який просить відмовити в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.
Процесуальні витрати за проведення експертизи відсутні.

Керуючись ст.ст.370,371,374, 615 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити ОСОБА_3  покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік.
Із суми заробітку ОСОБА_3 проводити відрахування в доход держави у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків.
Початок строку покарання у виді виправних робіт ОСОБА_3 рахувати з дня, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 2 000 (дві тисячі) гривень матеріальної шкоди, 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку за винятком з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1