Номер провадження: 33/813/828/26
Номер справи місцевого суду: 946/9657/25 
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І. 
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
04.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А., 
з участю секретаря судового засідання – Юцикова Д.Є.,
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Білої Тетяни Олександрівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 665 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року по справі № 946/9657/25 та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга вмотивована тим, що в ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, яке проявляється у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння підлягають доведенню: факт керування особою транспортним засобом; наявність ознак алкогольного сп?яніння; законна пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів поліцейськими; встановлення стану алкогольного сп?яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів, проведеного за результатами огляду поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу; згода водія транспортного засобу із результатами огляду на стан алкогольного cп`яніння, проведеного поліцейськими із застосуванням спеціальних технічних засобів; у разі незгоди водія з такими результатами, проведення такого огляду у закладах охорони здоров?я протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення та встановлення факту алкогольного сп?яніння. Обов?язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він повний текст постанови не отримував та повідомив, що після ознайомлення захисника з матеріалами справи в найкоротший термін буде подана уточнена (доповнена) апеляційна скарга із викладенням мотивів та доказів незаконності, необґрунтованості, порушень норм матеріального та процесуального права, невідповідності фактичним обставинам справи оскаржуваної постанови.
28 квітня 2026 року захисник Біла Т.О. направила до суду доповнення до апеляційної скарги, які повернуті постановою суду, проголошеною протокольно в судовому засіданні 04 травня 2026 року, оскільки постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області постановлена 24 лютого 2026 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 02 березня 2026 року, 03 березня 2026 року захисник Максименко О.А. отримав копію постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року, 06 квітня 2026 року захисник Савченко В.Ю. ознайомилася з матеріалами справи, з доповнення до апеляційної скарги захисник Біла Т.О. звернулася 28 квітня 2026 року, тобто з істотним пропуском строків апеляційного оскарження. Адвокат Біла Т.О. в поданих доповненнях до апеляційної скарги не порушує питання про поновлення строків на апеляційне оскарження та не наводить поважних причин пропуску процесуального строку.
За наведених вище обставин судом не приймаються пояснення ОСОБА_1 від 17.04.2026 року, долучені до доповнення до апеляційної скарги, поданого захисником Білою Т.О. 28.04.2026 року.
Крім того, згідно з приписами частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року (справа №304/1035/20, провадження № 13-58 ск23) зазначила, що у розумінні ч. 3 ст. 403 КПК «особою, яка подала апеляційну скаргу» є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені. Право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу обвинуваченого, належить виключно суб`єкту її подання, тобто обвинуваченому. Аналогічні положення щодо процесуального статусу особи, яка притягується до відповідальності, та її захисника містять і положення КУпАП.
Разом з цим, апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 подано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в той час, як доповнення до апеляційної скарги подано його захисником адвокатом Білою Т.О., що суперечить вищевказаній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
Від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Білої Т.О. до апеляційного суду надійшли клопотання про виклик поліцейського та клопотання про призначення стягнення з урахуванням принципу індивідуалізації.
В судовому засіданні 04.05.2026 року приймала участь в режимі відеоконференції захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Біла Т.О., яка підтримала зазначені клопотання.
Апеляційним судом відмовлено в задоволенні клопотання про виклик працівника поліції на підставі ст. 294 КУпАП, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в суді першої інстанції представляв захисник Максименко О.А., яким подавалися заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення, проте клопотанням про виклик поліцейського ОСОБА_1 та його захисник Максименко О.А. в суді першої інстанції не заявляли, об`єктивних причин щодо не можливості заявити його в суді першої інстанції під час розгляду справи захисником Білою Т.О. не зазначено та в матеріалах справи відсутні.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Біла Т.О. доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження закрити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає необхідним зазначити таке.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виконання даного пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.
На підтвердження вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду надано протокол серії ЕПР1 № 523859 від 26.11.2025 року.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 523859 від 26.11.2025 року, 26.11.2025 року о 08 годині 56 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Камаз 65115», державний номер НОМЕР_1 , по Шосе Аеродромне 7 км в напрямку міста Ізмаїл, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестора Драгер, а також проїхати у медичний заклад водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучені: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння; направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.11.2025 року; диск з відеозаписом; довідки про отримання особою посвідчення водія та про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення; пояснення ОСОБА_1 від 26.11.2025 року.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому ст.279 КУпАП, з`ясувавши в повному обсязі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, дійшов висновку про те що, є підстави вважати про наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Беручи до уваги характер правопорушення, ступінь вини та особу притягуваного, а також, враховуючи мету адміністративного стягнення, передбачену ст.23 КУпАП, суддя дійшов висновку про те, що з метою виправлення й попередження нових правопорушень до ОСОБА_1 доцільне застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам, обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103(далі Порядок).
Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З аналізу вказаних норм права вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 523859 від 26.11.2025 року містить посилання на технічний засіб відеозапису з ПВР 1.
Відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». Наданий відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає і повністю відтворює обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
Відеозаписи, долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає належними та допустимими доказами, які містять інформативний, позбавлений упередження характер, є послідовними і містять відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
З відеозапису убачається, що ОСОБА_1 зупинено працівниками поліції, під час спілкування у нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, ОСОБА_1 зазначив, що напередодні ввечері випив пиво (ПВР 08:57). У зв`язку з чим працівниками поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотестер Drager на що останній відмовився, від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 також відмовився, працівником поліції роз`яснено, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідальність за що передбачена ст. 130 КУпАП. Через деякий час о 09:03 ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд за допомогою алкотестера Drager, проте після телефонного дзвінка одразу зазначив, що не буде проходити огляд.
Крім того, згідно пояснень ОСОБА_1 від 26.11.2025 року, 26.11.2025 року він керував автомобілем «Камаз 65115», державний номер НОМЕР_1 , по ОСОБА_2 , був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР. Перед керуванням вживав алкогольні напої – пиво, від проходження на місці огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер відмовився, а також від проходження на стан сп`яніння у медичному закладі також відмовився. Зазначив, що більше такого діяти не буде.
Графа 13 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 523859 від 26.11.2025 року містить підпис ОСОБА_1 , що йому роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Графа 14 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 523859 від 26.11.2025 року містить пояснення ОСОБА_1 , що він з протоколом ознайомлений та згоден, більше пити не буде.
Як письмові пояснення так і протокол про адміністративне правопорушення підписані ОСОБА_1 . Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначив ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.
Суд встановив, що працівники поліції діяли з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, дії працівників поліції, що складали протокол та фіксували правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом беззаперечно підтверджується дослідженими судом доказами у їх сукупності, а саме: відеозаписом, згідно якого працівниками поліції зупинено транспортний засіб «Камаз 65115», державний номер НОМЕР_1 , за порушення ПДР працівниками поліції складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно  ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яння, як за допомогою приладу алкотестер Drager, так і в медичному закладі. Отже, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 реалізуючи своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року є законним та обґрунтованим, отже відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду. 
За змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом.
Така логіка законодавця обумовлена характером інкримінованого правопорушення, яке полягає у використанні джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, особою, яка знаходиться у стані сп`яніння, що свідчить про підвищену протиправність діяння.
Безальтернативність стягнення також спрямована на досягнення у суспільстві превентивною мети, а саме запобігання вчиненню цих правопорушень, як безпосередньо особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на  ОСОБА_3  у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення.
Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Білої Т.О. про індивідуалізацію адміністративного стягнення, а саме принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та за аналогією закону, з урахуванням положень ст. 69 КК України, не застосовувати додаткове адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд відхиляє з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.
Відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року без змін.
Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова