Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне рішення)
15.06.2026	Справа №607/24964/25	

15 червня 2026 року м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
-головуючої судді     Черніцької І.М.
-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.
-сторони в судове засідання не з`явились
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-
В С Т А Н О В И В:
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі – ТОВ «Коллект центр») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року в розмірі 61 890 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 10 грудня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0990084139/1. 
Згідно умов договору, позивач надав відповідачу кредиту на суму 4000 грн, строк користування кредитом 30 місяців, строк дії договору – 3 роки, із сплатою процентів згідно умов договору.
11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу за №11-02/22 відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «Вердикт капітал».
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року.
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання та у встановлений строк коштів не повернув. Заборгованість за кредитним договором становить 61 890 грн, з яких: 4000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 57 890 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги. 
Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути заборгованість.
Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 16 000 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судової влади України. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.
Судом встановлено, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Інфінанс» із заявою-анкетою на отримання кредиту №3376141, де зазначено, що сума кредиту становить 4000 грн, термін кредиту 30 днів. Заява-анкета підписана відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису: 7f1I1w (а.с. 31).
ТОВ «Інфінанс» надіслало ОСОБА_1 пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року (оферта) та надання кредиту згідно заявки - анкети №3376141 від 10 грудня 2020 року, на таких умовах: розмір кредиту (траншу) 4000 грн; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100 грн (а.с. 43).
10 грудня 2020 року ОСОБА_1 прийняв акцепт оферти від 10 грудня 2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети №3376141 від 10 грудня 2020 року, згідно умов якого, ОСОБА_1 згоден з умовами оферти від 10 грудня 2020 року ТОВ «Інфінанс», умовами Правил надання грошових коштів у позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBoom Loyal», згоден укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року, для надання йому кредиту на нижчевикладених умовах в цьому акцепті та дає згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога його власноручного підпису. Основні умови кредиту: розмір кредиту 4000 грн; строк користування кредитом - 30 днів; строк дії договору - 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100 грн. 
Акцепт оферти підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису: 7f111w (а.с. 51).
Як вбачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №14823_25709112745 від 09 липня 2025 року, 10 грудня 2020 року здійснено переказ коштів в сумі 4000 грн на картку № НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Інфінанс» за договором №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 11 лютого 2022 року становить 61 890 грн, з яких: 4000 грн- заборгованість за тілом кредиту та 57890 грн – заборгованість за відсотками. Проценти нараховані до 11 лютого 2022 року.
11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (Фактор) укладено договір факторингу за №11-02/22.
Відповідно до положень п. 2.1. договору факторингу, Первісний Кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 87 073 032,64 коп, а Фактор зобов?язується, здійснивши Фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.
Положеннями п. 6.1.4 договору факторингу встановлено, що Право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.
Згідно платіжного доручення АБ «Південний» № 330110004 від 11 лютого 2022 року встановлено, що ТОВ «Вердикт капітал» перерахував на рахунок ТОВ «Інфінанс» кошти в розмірі 633 175,18 грн (а.с. 13).
11 лютого 2022 року сторони підписали Акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу №11-02/21 від 11 лютого 2022 року (а.с. 14).
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №11-02/21 від 11 лютого 2022 року, від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0990084139 в сумі 61 890 грн (а.с. 18).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0990084139 станом на 10 січня 2023 року становить 108 510 грн, з яких: 4000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 57890 грн – заборгованість за відсотками нарахованих до 11 лютого 2022 року, 46 620 грн – заборгованість за відсотками нарахованими за період з 11 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року (а.с. 68).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за №10-01/2023.
Згідно умов п. 2.1 договору, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов?язки Боржників або які зобов?язані виконати обов?язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуваним усіх змін, доповнень і додатків до них.
Відповідно до умов п. 5.2 договору факторингу, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4).
Як вбачається з Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали цей акт про те, що на виконання умов договору про відступлення прав вимоги за №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, Кредитор передав, а Новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 207 307 (а.с. 32).
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0990084139 у розмірі 108 510 грн (а.с. 37).
Розглянувши справу, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. 
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з вимогами абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
10 грудня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено кредитний договір за №0990084139/1.
10 грудня 2020 року ОСОБА_1 прийняв акцепт оферти від 10 грудня 2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року.
Сторонами погоджена сума кредиту 4000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 1,75% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. 
Встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що 10 грудня 2020 року ТОВ «Інфінанс» перерахував на рахунок відповідача кошти у сумі 4000 грн. 
Відтак, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу тіло кредиту 4000 грн та проценти за користування кредитом.
Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованих процентів 
Встановлено, що у пропозиції та акцепт оферті від 10 грудня 2020 року відповідач просить надати кредит в сумі 4000 грн, строком на 30 днів (а.с. 43). 
Крім того, у Заявці - Анкеті відповідача на отримання грошових коштів визначено, що останній просить надати кредит в сумі 4000 грн, строком на 30 днів (а.с. 31). 
Позивачем не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування. 
Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.6. договору - 30 днів на суму 2100 (4000*1,75%*30) грн.
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. 
Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним.
Отже, у відповідача був обов`язок повернути тіло кредиту у розмірі 4000 грн та 2100 грн відсотків нарахованих в межах строку кредиту, разом 6100 грн.
Доказів про те, що відповідачем сплачено такий борг суду не надано. 
Від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно кредитного договору №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року, на підставі договору факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2023 року та реєстру боржників до вказаного договору.
Від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги ОСОБА_1 згідно кредитного договору №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року, на підставі договору відступлення (купівлю-продаж) №10-01/2023 від 10 січня 2023 року та витягу реєстру боржників від 10 січня 2023 року до вказаного договору.
Докази про те, що договори визнані недійсними чи їх дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за договором про надання кредиту №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року в розмірі 6100 грн. 
Вказана сума відповідачем не спростована.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 16000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: 
- договір про надання правової допомоги за №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект центр»;
- прайс – лист АО «Лігал Ассістанс»;
- заявка на надання юридичної допомоги №804 від 01 жовтня 2025 року у справі Чернецький В.С., кредитний договір №0990084139/1;
- витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31 жовтня 2025 року.
Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 по справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, будь-яких заперечень щодо розумності та співмірності розміру судових витрат суду не надав.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги у розмірі 16000 грн під час розгляду у суді даної справи. 
Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 239 грн (6100 * 2422,40 / 61890) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1577 грн (6100 * 16000 / 61890), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №0990084139/1 від 10 грудня 2020 року в розмірі 6100 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1  в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 239 грн в рахунок сплаченого судового збору та 1577 грн витрат на правову допомогу.
У решті позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач:  ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька