ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа № 911/3629/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Андрієнка В.В. 

секретар Місюк О.П.
представники учасників справи не з`явилися,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент»
на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2026 (повне рішення складене 30.03.2026)
у справі №911/3629/25 (суддя - Черногуз А.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро»
про визнання частково недійсним рішення товариства та скасування реєстраційного запису.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», у якому просило:
- визнати частково недійсним рішення власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», оформлене рішенням №29/10/2019 від 29.10.2019, з другого питання порядку денного щодо зміни місцезнаходження товариства на: 07400, Україна, Київська область, місто Бровари, вулиця Металургів, буд. 17;
- скасувати реєстраційний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про проведення реєстраційної дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», а саме: «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 31.10.2019 21:58:10, 10701070004079303, Зміна місцезнаходження юридичної особи, Дідичук І.А., Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що адреса місцезнаходження позивача: Київська область, місто Бровари, вулиця Металургів, 17 використовується як місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», що підтверджується відомостями з ЄДР. Місцезнаходження відповідача було змінено на підставі рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама» №29/10/2019 від 29.10.2019. На підставі зазначеного рішення державним реєстратором 31.10.2019 внесено відповідний запис до ЄДР про зміну місцезнаходження відповідача. При цьому, позивач наголошує, що будь-які правовідносини між ним та відповідачем відсутні. Також позивач не надавав жодних дозволів на використання належної йому адреси як місцезнаходження відповідача. Позивач вважає, що внаслідок таких дій він позбавляється можливості вільно та на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном, зокрема використовувати його у господарській діяльності, передавати в користування іншим особам на платній основі та отримувати відповідний дохід.
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним рішення єдиного учасника відповідача в частині зміни місцезнаходження товариства на адресу належного позивачу майна, а також про скасування відповідного реєстраційного запису в ЄДР як такого, що ґрунтується на недостовірних відомостях і порушує його права та охоронювані законом інтереси.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2025 відкрито провадження у справі №911/3629/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
До суду першої інстанції 01.03.2026 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову шляхом їх доповнення, яку протокольною ухвалою від 02.03.2026 прийнято до розгляду.
Рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2026 (повне рішення складене 30.03.2026) у справі №911/3629/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та ухваленим за умов невідповідності висновків, викладених у ньому, встановленим обставинам справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» не погоджується з висновками суду про відсутність порушених прав та стверджує, що оскільки позивач є підприємницьким (господарським) товариством, тобто створений з метою одержання прибутку у процесі здійснення підприємницької діяльності, то відповідачем порушене право ефективного здійснення права власності, внаслідок чого позивач позбавлений правомірних (законних) очікувань (сподівань) щодо певного стану речей, а саме - на отримання прибутку від надання в оренду/користування приміщень відповідачу із відповідним наданням оплатного дозволу на реєстрацію місцезнаходження юридичної особи. Тобто, порушений законний інтерес позивача, який також є активом і може вважатися правом власності, а отже, і «майном». При цьому, не є обов`язковою умовою для задоволення позовних вимог наявність фактичного втручання у право власності. Порушений законний інтерес позивача не може вважатися припущенням про можливі негативні наслідки у майбутньому (зокрема, щодо недоотримання прибутку), оскільки позивач несе тягар таких негативних наслідків з дня державної реєстрації місцезнаходження відповідача за адресою майна, що належить позивачу на праві приватної власності. Таким чином, факт реєстрації місцезнаходження відповідача дійсно порушує право позивача на мирне володіння своїм майном, яке передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 апеляційну скаргу у справі №911/3629/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3629/25, призначено її до розгляду на 02.06.2026, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.
Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сахама» та Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» у встановлений процесуальний строк не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
До суду 01.06.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
У призначене засідання суду 02.06.2026 представники сторін та третьої особи не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Разом з цим, як було зазначено вище, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги. При цьому, відповідач та третя особа не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників, а позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Отже, неявка у судове засідання представників сторін та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до ч. ч. 4 та 5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки дана постанова ухвалюється за відсутності учасників справи та без її проголошення, датою її ухвалення є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» є власником нерухомого майна, а саме будівель та споруд, розташованих за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Металургів, 17. Право власності на вказане майно набуте позивачем 07.12.2018 та підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У подальшому, як стверджує позивач, йому стало відомо, що зазначена адреса використовується як місцезнаходження іншої юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», що підтверджується відомостями з ЄДР. При цьому позивач наголошує, що будь-які правовідносини між ним та відповідачем відсутні, жодних договорів оренди, суборенди, позички чи інших правочинів, які б надавали відповідачу право користування відповідним нерухомим майном або підстави для реєстрації за вказаною адресою, не укладалося. Також позивач не надавав жодних дозволів на використання належної йому адреси як місцезнаходження відповідача. Крім того, позивач зазначає, що йому не відомі особи засновника та керівника відповідача, а спроби встановити з ним контакт за зазначеними у ЄДР засобами зв`язку виявилися безрезультатними.
Вважаючи, що така реєстрація місцезнаходження відповідача порушує його права як власника майна, зокрема право на мирне володіння та розпорядження ним, позивач у 2021 році звернувся до адміністративного суду з позовом про скасування відповідного реєстраційного запису. У ході розгляду адміністративної справи №640/7986/21 позивач отримав доступ до матеріалів реєстраційної справи. Саме в результаті ознайомлення з цими матеріалами позивач встановив обставини створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама», зміну його учасника, керівника, а також неодноразову зміну місцезнаходження.
Зокрема, первісно товариство було зареєстроване у місті Києві, однак у подальшому на підставі рішення єдиного учасника №29/10/2019 від 29.10.2019, було змінено місцезнаходження товариства на: Київська область, місто Бровари, вулиця Металургів, 17. На підставі зазначеного рішення державним реєстратором 31.10.2019 внесено відповідний запис до ЄДР про зміну місцезнаходження відповідача.
Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що хоча формально державна реєстрація змін була здійснена на підставі поданих документів і, як убачається з матеріалів реєстраційної справи, у державного реєстратора були відсутні підстави для зупинення розгляду документів або відмови у проведенні реєстраційної дії, однак самі відомості, що містяться у поданих документах, не відповідають дійсності. На думку позивача, зазначена у ЄДР адреса не є фактичним місцем здійснення діяльності відповідача чи розташування його органів управління, а використання цієї адреси відбулося без відома та згоди власника майна.
Позивач вважає, що внаслідок таких дій він позбавляється можливості вільно та на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном, зокрема використовувати його у господарській діяльності, передавати в користування іншим особам на платній основі та отримувати відповідний дохід.
Доповнюючи раніше викладені підстави позову, позивач у заяві про зміну підстав позову додатково звернув увагу на те, що відомості про місцезнаходження відповідача не відповідають вимогам достовірності, оскільки вказана адреса не є фактичним місцем здійснення діяльності чи управління юридичною особою у розумінні ст. 93 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідач не має жодних майнових прав на відповідні об`єкти нерухомості, що підтверджується даними державних реєстрів, а тому використання цієї адреси є формальним і таким, що не ґрунтується на законних підставах. Такі дії порушують право позивача на мирне володіння майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема в частині його законних очікувань щодо ефективного використання належного йому майна у господарській діяльності. Втручання у це право не переслідує легітимної мети та не є пропорційним, оскільки здійснюється виключно в приватних інтересах відповідача та покладає на позивача надмірний тягар. Крім того, поведінка відповідача не відповідає принципу добросовісності та свідчить про зловживання правом, оскільки здійснюється без урахування прав та інтересів власника майна. Зазначення відповідачем адреси місцезнаходження позивача як свого місцезнаходження, не лише є формальним, а і вводить в оману третіх осіб та державні органи, що саме по собі свідчить про недобросовісний характер його поведінки та використання права не за його призначенням.
З огляду на викладене, позивач вважає, що належним та ефективним способом захисту є визнання частково недійсним рішення про зміну місцезнаходження відповідача з подальшим скасуванням відповідної реєстраційної дії, що забезпечить реальне відновлення порушеного права.
Відповідач під час розгляду спору в суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не висловив своєї правової позиції.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов наступних висновків:
- сам по собі факт внесення відомостей до ЄДР щодо місцезнаходження відповідача не є безумовним підтвердженням порушення прав власника відповідного майна. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така реєстрація спричинила реальні перешкоди у здійсненні ним правомочностей володіння, користування чи розпорядження майном, або іншим чином вплинула на його господарську діяльність;
- доводи позивача щодо порушення права мирного володіння майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції мають загальний характер та не підтверджені жодними доказами втручання у право власності у формі, що створює для позивача індивідуальний та надмірний тягар;
- твердження позивача про недобросовісність дій відповідача не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність правових підстав для визнання спірного рішення недійсним, оскільки сам по собі факт зазначення певної адреси як місцезнаходження юридичної особи без встановлення протиправних наслідків для позивача не утворює складу правопорушення, що підлягає судовому захисту у заявлений спосіб;
- втручання особи, яка не має корпоративних прав у товаристві, у внутрішню діяльність відповідача шляхом вимоги про скасування управлінських рішень учасника відповідача, пов`язаних з реалізацією таким учасником належних йому корпоративних прав, чинним законодавством не допускається;
- позивачем не доведено наявності порушення його прав чи законних інтересів у зв`язку з прийняттям оспорюваного рішення щодо зміни юридичної адреси та проведенням відповідної реєстраційної дії.
З наведеними висновками Господарського суду Київської області погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів, зокрема, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державний реєстратор:
1) приймає документи;
2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів;
3) перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації;
4) проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу-підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі:
1) відповідних заяв про державну реєстрацію;
2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій;
3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.
В Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подаються такі документи:
1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;
2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв`язку з юридичною особою.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.
Як убачається зі змісту позовної заяви та заяви про зміну підстав позову, позивач пов`язує порушення своїх прав виключно з фактом державної реєстрації місцезнаходження відповідача за адресою належного йому нерухомого майна, а також з відсутністю між сторонами договірних відносин щодо використання такого майна.
Водночас, сам по собі факт внесення відомостей до ЄДР щодо місцезнаходження відповідача не є безумовним підтвердженням порушення прав власника відповідного майна. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така реєстрація спричинила реальні перешкоди у здійсненні ним правомочностей володіння, користування чи розпорядження майном, або іншим чином вплинула на його господарську діяльність.
Посилання позивача на те, що відповідач фактично не здійснює діяльності за відповідною адресою, а також не має правових підстав користування майном, саме по собі не свідчить про порушення прав позивача, оскільки не підтверджує наявності негативних наслідків для останнього. Аналогічно, доводи щодо недостовірності відомостей в ЄДР не можуть бути покладені в основу задоволення позову без встановлення факту порушення конкретного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.
При цьому, аргументи позивача про порушення права мирного володіння майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції мають загальний характер та не підтверджені жодними доказами втручання у право власності у формі, що створює для позивача індивідуальний та надмірний тягар. Зазначені позивачем обставини фактично зводяться до припущень про можливі негативні наслідки у майбутньому, зокрема щодо недоотримання прибутку, що не може вважатися належним обґрунтуванням порушення права на момент звернення до суду.
Крім того, твердження позивача про недобросовісність дій відповідача також не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність правових підстав для визнання спірного рішення недійсним, оскільки сам по собі факт зазначення певної адреси як місцезнаходження юридичної особи без встановлення протиправних наслідків для позивача не утворює складу правопорушення, що підлягає судовому захисту у заявлений спосіб.
Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а висновки про наявність порушеного права мають бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Водночас, позивач не довів наявності у нього порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, який підлягає судовому захисту саме у заявлений спосіб.
При цьому, з матеріалів убачається, що відповідно до наданого позивачем витягу з ЄДР місцезнаходженням відповідача зазначено: Київська область, м. Бровари, вул. Шметалургів, будинок 17. Натомість, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що йому на праві власності належать об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Металургів, 17.
Проте оскільки зазначені адреси є різними, вказане виключає можливість безумовного ототожнення об`єкта нерухомого майна позивача з місцезнаходженням, вказаним у відомостях щодо відповідача в ЄДР.
За таких обставин доводи позивача про те, що відповідач зареєстрований саме за адресою належного йому майна, є недоведеними та ґрунтуються виключно на припущеннях, що відповідно до вимог процесуального закону не може бути покладено в основу судового рішення.
Судом першої інстанції також враховано, що згідно оспорюваного рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама» від 29.10.2019, власником (одноособовим учасником) відповідача прийнято рішення щодо зміни адреси місцезнаходження саме на адресу: Київська область, м. Бровари, вул. Металургів, 17, з огляду на що відомості, відображені в ЄДР, є наслідком помилки реєстратора, позаяк юридичну особу зареєстровано за неіснуючою адресою - вул. Шметалургів, будинок 17, що також не може свідчити про порушення прав позивача, оскільки юридичною адресою відповідача визнається саме адреса, вказана у реєстрі.
До того ж, чинним законодавством при реєстрації юридичної адреси юридичної особи (зміні цих відомостей) не вимагається надання реєстратору правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що знаходиться за адресою реєстрації, або ж договору оренди чи згоди власника нерухомого майна, що знаходиться за адресою реєстрації юридичної особи.
Натомість, фактична відсутність юридичної особи за юридичною адресою покладає негативні наслідки виключно на таку юридичну особу, тобто у даному випадку - на відповідача.
Також суд першої інстанції правомірно зазначив, що втручання особи, яка не має корпоративних прав у товаристві, у внутрішню діяльність відповідача шляхом вимоги про скасування управлінських рішень учасника відповідача, пов`язаних з реалізацією таким учасником належних йому корпоративних прав, чинним законодавством не допускається.
Апеляційний суд вказує на те, що позивач не є тією особою, що має право оспорювати рішення загальних зборів товариства (у спірному випадку - рішення власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахама» №29/10/2019 від 29.10.2019), учасником якого він не є, з огляду на відсутність корпоративних прав у товаристві. Протилежне буде свідчити про втручання в процес управління товариством.
У постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №904/9431/15 зазначено, що рішення загальних зборів учасників як вищого органу товариства з обмеженою відповідальністю є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим, підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.
Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення ст. ст. 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №916/2386/17).
Як наслідок, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» не доведено наявності порушення його прав чи законних інтересів у зв`язку із прийняттям відповідачем оспорюваного рішення щодо зміни юридичної адреси та проведенням відповідної реєстраційної дії, правомірними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявленого позову.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовуються встановленими вище обставинами справи, а тому колегією суддів відхиляються.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2026 у справі №911/3629/25 ухвалене з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2026 у справі №911/3629/25 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мічіган Девелопмент».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко