П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 556/2034/24
Провадження № 22-ц/4815/443/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С. 

учасники справи:
позивач – Громадська організація «Мисливсько-рибальський клуб «Рись»
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Волощука Петра Степановича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у складі судді Іванків О. В., ухвалене в селищі Володимирець Рівненської області о 15 годині 42 хвилини, повний текст рішення складено 07 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в :

Громадська організація «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного полювання. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 28.01.2024 року о 16 год. 45 хв. відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював полювання в угіддях Громадської організації «Мисливсько-рибальський клуб «Рись», що розташовані у Вараському районі в урочищі «Кущоваха» поблизу кв. 83 Рафалівського лісництва (колишнє Полицьке лісництво) ДП «Рафалівське лісове господарство» (реорганізоване у Філію «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України») без дозволу, в заборонений час та з порушенням установленого для певної території порядку здійснення полювання. Внаслідок полювання з використанням мисливської зброї ОСОБА_1 добув 1 особину кабана дикого. Своїми діями ОСОБА_1 порушив норми ст.ст. 14, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП, і був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.03.2024 року, яка була залишена без зміни постановою Рівненського апеляційного суду від 12.06.2024 року. Зазначала, що розмір шкоди, заподіяної довкіллю внаслідок незаконного добування однієї особини кабана дикого, розрахований у встановленому законом порядку, становить 40 000,00 грн., які підлягають стягненню з винної особи, а саме з відповідача ОСОБА_1 .. Просила стягнути з відповідача на користь позивача 40000,00 грн. в порядку відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного полювання, а також сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн..

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» 40 000,00 грн. в порядку відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного полювання, а також сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. 

Вважаючи рішення суду незаконним, представник ОСОБА_1 – адвокат Волощук Петро Степанович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідач не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 85 КУпАП, заперечує в повному обсязі обставини, встановлені постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.03.2024 року (справа №556/306/24), та вважає незаконними дії працівників держлісгоспу та поліції в січні 2024 року, які проникли на його приватну територію. Зазначає, що виявлені рештки тварини не були вилучені та не досліджувалися під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, будь-яких доказів причетності відповідача до добування тварини і до незаконного полювання немає. Вважає, що відповідач наданими доказами підтвердив відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Також зазначає, що з усіх допитаних свідків у цій справі, та у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП, єдиною особою, яка вказувала на те, що до незаконного полювання нібито причетний ОСОБА_1 , є голова ГО «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» ОСОБА_2 .. Інших доказів причетності відповідача до незаконного полювання немає, і позивачем таких доказів не надано. Наголошує, що надані позивачем докази не підтверджують того, що останній є користувачем мисливських угідь і саме йому було завдано збитки внаслідок незаконного полювання в розумінні ч. 4 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Крім того, вказує, що у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що урочище «Кущовка» та місце пострілу – місце полювання за твердженням позивача, не входить у територію, що передана в користування позивачу. Вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які у сукупності можуть підтвердити наявність у позивача прав користувача мисливськими угіддями та права вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконного полювання. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що що 28 січня 2024 року о 16 год. 45 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював полювання в угіддях Громадської організації «Мисливсько-рибальський клуб «Рись», що розташовані у Вараському районі в урочищі «Кущоваха» поблизу кв. 83 Рафалівського лісництва (колишнє Полицьке лісництво) ДП «Рафалівське лісове господарство» (реорганізоване у Філію «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України») без дозволу, в заборонений час та з порушенням установленого для певної території порядку здійснення полювання. 
Внаслідок полювання з використанням мисливської зброї ОСОБА_1 добув одну особину кабана дикого. Своїми діями ОСОБА_1 порушив норми статті 14 та статті 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 85 КУпАП.
За цим фактом посадовою особою філії «Рафалівське лісове господарство» СГП «Ліси України» Державного агентства лісових ресурсів України складено протокол про адміністративне правопорушення №1 від 28.01.2024 року, який розглядався Володимирецьким районним судом Рівненської області.
Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.03.2024 року ОСОБА_1 було визнано винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 ч. 2 КУпАП та накладено стягнення вигляді позбавлення права полювання строком 2 (два) роки з конфіскацією знаряддя вчинення правопорушення (рушниці), а також стягнуто судовий збір.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.06.2024 року за наслідком перегляду постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.03.2024 року залишено її без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Наведене свідчить про те, що відповідачем ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення: полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин чи таке, яке мало наслідком добування, знищення або поранення тварин, і ця обставина не спростована жодними доказами ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.
Покликання апелянта на те, що відповідач не погоджується із висновками постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 21.03.2024 року, якою його визнано винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 85 ч. 2 КУпАП, не можуть братися судом до уваги як такі, що не підтверджені доказами. Більш того, вказана постанова набрала законної сили після її перегляду в апеляційному порядку, а тому факт скоєння відповідачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є встановленим та доведеним.
Згідно статті 40 КУпАП, якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду – незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.
Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку і розмірах, встановлених законодавством (ст. 63 цього Закону).
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ст. 69 цього Закону).
Частинами першою, четвертою статті 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» встановлено, що відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності – за розрахунками користувачів мисливських угідь. Кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки.
Відповідно до положень частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Покликання апеляційної скарги на те, що позивач Громадська організація «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» не має права звернення із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного полювання, оскільки у нього відсутнє право користувача мисливськими угіддями, зокрема урочищем «Кущовка», де, за його словами, було місце пострілу, апеляційним судом оцінюються критично.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», користувачі мисливських угідь – спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.
Згідно рішення Рівненської обласної ради №630 від 23 грудня 2022 року, Громадській організації «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» у користування терміном на 15 років надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства 10312 га в межах згідно з додатком.
Відповідно до Договору №74 від 21 лютого 2023 року, укладеного між Державним агентством лісових ресурсів України та позивачем, в користування Громадській організації «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» було передано мисливські угіддя із визначеною чисельністю мисливських тварин. Окрім того, наявні квитанції про внесення позивачем плати за користування мисливськими угіддями, План-схема мисливських угідь, зведені акти обліку звірів, акти виконання основних біотехнічних заходів підтверджують належне користування позивачем мисливськими угіддями, на території яких відповідачем було скоєно незаконне полювання.
Таким чином, позивач Громадська організація «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» є користувачем мисливського угіддя у розумінні ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та має право вимоги до відповідача про відшкодування збитків у відповідності до ч. 1 ст. 30 цього Закону: користувачі мисливських угідь мають право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у, крім іншого, порушенні правил полювання та здійснення інших видів використання мисливських тварин, правил регулювання їх чисельності.
Притягнення порушників до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності – за розрахунками користувачів мисливських угідь.
Такси для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, і центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки.
Згідно з п. 1 Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), затверджених спільним Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України 19.06.2017 № 301/222, до яких відсилають положення ч. 2 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», за незаконне добування або знищення звіра виду кабан розмір стягнення становить 40 00 грн., а відтак заявлений розмір шкоди позивачем визначено у відповідності до вимог закону. 
Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, щ їх регулює, апеляційний суд приходить до переконання про те, що позивачем Громадська організація «Мисливсько-рибальський клуб «Рись» надано достатні і належні докази факту незаконного полювання відповідача ОСОБА_1 , в результаті якого останнім було здобуто одну особину дикого кабана, чим заподіяно шкоду позивачу як користувачу мисливських угідь на суму 40 000 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позов є підставним і доведеним, а рішення суду першої інстанції – законним та обґрунтованим.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, частково задовольнивши позовні вимоги, та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Волощука Петра Степановича залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Боймиструк С. В. 
Шимків С. С.