621/1176/26
2/621/1509/26
РІШЕННЯ
іменем України

01 липня 2026 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Кришталь А. А.

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС", 
представник позивача - Руденко К. В.,

відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - Тутова Ю. В., 

розглянувши за відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення суми,

у с т а н о в и в:

09.04.2026 від ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" через систему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 8217325 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.08.2024, станом на 26.02.2026 у розмірі 80 460 грн 00 коп., з яких: 29 800 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом; 35 760 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 14 900 грн 00 оп. - заборгованість за штрафом; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп. та на правову допомогу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного Договору № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 800 грн 00 коп. строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування. 
29.08.2024 між відповідачем та первісним кредитором була укладена Додаткова угода до Кредитного договору, згідно якої сума кредиту була збільшена до 29 800 грн 00 коп.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". 
Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", з яким відповідач ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://creditplus.ua/documents.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено порядок укладення електронного договору. 
У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону, відповідач зареєструвався на ІТС, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами кредитування, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, правил кредитування, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 24.08.2024 об 11:29:06 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, надісланий на номер телефону, що наданий Відповідачем. 
Кредитні кошти у розмірі 22 800 грн 00 коп. були перераховані відповідачу 24.08.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
Додатковий договір був підписаний 29.08.2024 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором надісланого на номер телефону відповідача. 
Кредитні кошти у розмірі 7 000 грн 00 коп. згідно Додаткового договору були перераховані відповідачу 29.08.2024 на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ "ПРИВАТБАНК".
Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Відповідно до умов Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування.
Строк надання кредиту відповідно до Кредитного договору становить 360 днів.
Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Згідно положень Кредитного договору, відповідач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. 
Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором.
Таким чином, в порушення умов Кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. 
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. 
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. 
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Щодо нарахованих штрафів Первісним кредитором:
Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" встановлюють, що неустойка (штраф, пеня) не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (дата набрання чинності Закону № 3498-IX 24.12.2023 + 30 днів). 
Кредитний договір укладено 24.08.2024, тобто після закінчення 30-ти денного строку набрання чинності Законом України № 3498-IX (24.12.2023 + 30 днів), тому в зв`язку з цим нараховані штрафи за порушення умов Кредитного договору відповідають чинному законодавству. 
Також, враховуючи, що Закон про споживче кредитування є спеціальним законом, що регулює правовідносини споживчого кредитування, нараховані штрафи за невиконання умов Кредитного договору підлягають сплаті відповідачем.
Щодо переходу права вимоги до позивача.
16.05.2025 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 16.05/25-Ф від 16.05.2025, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024 перейшло до ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС".
Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.
Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину.
Частина 1 статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна стягувача його правонаступником жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника із врахуванням статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідач не оспорював правомірність Договору факторингу 16.05/25-Ф від 16.05.2025. 
За таких обставин, виходячи з презумпції правомірності договору, встановленої в статті 204 ЦК України, Договір факторингу 16.05/25-Ф від 16.05.2025 є дійсним та правомірним.
Сума заборгованості, відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 80 460 грн 00 коп., яка складається з: 29 800 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом; 35 760 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками; 14 900 грн 00 коп - заборгованість за штрафом. 
Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 13.05.2026, а також витребувано від АТ КБ "Приват Банк" інформацію щодо банківського рахунку ОСОБА_1 , щодо зарахування останньому грошових коштів.
04.05.2026 витребувана інформація надійшла до суду.
13.05.2026 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено до 01.07.2026.
05.06.2026 представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив, відповідно до якого просила позовні вимоги задовольнити частково. На обґрунтування відзиву зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 29 800 грн 00 коп. В частині стягнення нарахованих відсотків у розмірі 35 760 грн 00 коп., штрафу в розмірі 14 900 грн 00 коп., а також в частині покладення на відповідача судових витрат позивача (судового збору та витрат на правничу допомогу), відповідач заперечує в повному обсязі з огляду на невідповідність зазначених нарахувань імперативним нормам матеріального права, об`єктивну нікчемність окремих умов правочину та особливий соціальний статус відповідача.
Щодо нарахування відсотків.
Позивач у позовній заяві зазначає, що нараховані проценти у розмірі 35 760 грн 00 коп. є виключно платою за правомірне користування грошовими коштами відповідно до статей 1048, 1054 ЦК України, не є санкцією, а тому норми Закону України "Про захист прав споживачів" та обмеження цивільно-правової відповідальності на них не поширюються. Наведене твердження позивача ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права. 
Водночас, сам по собі факт передбачення договором права на нарахування відсотків не звільняє позивача від обов`язку довести правильність їх обчислення та надати належний, зрозумілий і перевіряє мий розрахунок заявленої до стягнення суми. 
Наданий позивачем розрахунок не містить формули нарахування відсотків, не розкриває механізму їх обчислення та не дозволяє перевірити арифметичну правильність заявленої суми. Зокрема, у розрахунку відсутні відомості про порядок нарахування відсотків відповідно до графіка платежів, залишок заборгованості на кожну дату нарахування, кількість днів користування кредитом у відповідних періодах та порядок застосування процентної ставки. Фактично позивачем надано лише кінцевий результат нарахувань без детального обґрунтування механізму його формування, що позбавляє відповідача та суд можливості перевірити правильність заявленої до стягнення суми. 
Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. 
Таким чином, за відсутності належного, детального та перевіряємого розрахунку, вимога про стягнення відсотків у розмірі 35 760 грн 00 коп. не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення штрафних санкцій.
Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо правомірності стягнення штрафу у розмірі 14 900 грн 00 коп. Позивачем не надано детального розрахунку штрафних санкцій, який би дозволяв встановити підстави їх нарахування, дату виникнення прострочення, період нарахування, порядок обчислення штрафу та відповідність такого розрахунку умовам кредитного договору. Наданий розрахунок містить лише підсумкову суму штрафу в розмірі 14 900 грн 00 коп. без належного обґрунтування механізму її формування, що позбавляє відповідача можливості перевірити правильність заявлених вимог.
Крім того, відповідно до статей 3, 13, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки повинні здійснюватися добросовісно, розумно та справедливо. Розмір штрафних санкцій має відповідати наслідкам порушення зобов`язання та не може бути джерелом необґрунтованого збагачення кредитора. У даному випадку позивач просить стягнути з відповідача не лише суму основного боргу та значний розмір процентів, а й додатково штраф у розмірі 14 900 грн 00 коп., що фактично призводить до істотного збільшення загального розміру заборгованості. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір неустойки суд повинен враховувати принципи розумності, справедливості та співмірності відповідальності наслідком порушення зобов`язання. 
Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами правомірність і обґрунтованість нарахування штрафу у розмірі 14 900 грн 00 коп., а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. У разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення штрафних санкцій, відповідач просить застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. 
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який триває донині.
Отже, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "УКРГЛОБАЛФІНАНС" витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн 00 коп., які сплачено позивачем адвокату на підставі Договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024. Відповідач категорично заперечує проти стягнення вказаних витрат з огляду на їх очевидну документальну недоведеність та недопустимість наданих позивачем копій документів. 
Вимога позивача про стягнення 10 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними і допустимими доказами. Надані документи не містять обов`язкових реквізитів, які б дозволяли встановити факт їх належного оформлення та підтвердити реальне надання і прийняття відповідних послуг, а відтак не можуть бути покладені в основу судового рішення. 
Крім того, позивач не довів співмірність заявлених витрат з характером, складністю та обсягом робіт у цій справі, не надав детального розрахунку фактично виконаних адвокатом дій та часу, витраченого на їх виконання. 
Отже, судові витрати у розмірі 10 000 грн 00 коп. є документально не підтвердженими, а тому не підлягають стягненню.
Щодо стягнення судового збору з відповідача: Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач є особою з ІІ групою інвалідності. 
Таким чином, відповідач належить до категорії осіб, які користуються передбаченими законом пільгами щодо сплати судового збору, що підлягає врахуванню судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат у справі.
08.06.2026 представник позивача Руденко К. В. подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 80 460 грн 00 коп. На обґрунтування відзиву зазначив, що відповідно до укладеного Договору № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024 між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 22 800 грн 00 коп., строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ Кб "ПРИВАТБАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування. 29.08.2024 між відповідачем та первісним кредитором була укладена Додаткова угода до Кредитного договору, згідно якої сума кредиту була збільшена до 29 800 грн 00 коп. 
Щодо нарахування відсотків за Договором № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024: денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. 
Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України та ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. 
В укладеному Кредитному договорі між відповідачем та первісним кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. 
Цивільний кодекс України визначає настання правових наслідків у разі зміни договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. 
Таким чином, у разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України "Про споживче кредитування" щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. 
Зміни до Кредитного договору, що укладений з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки яка є фіксованою - немає.
Стягнення нарахованих процентів за Кредитним договором здійснювалися за період строку дії Кредитного договору. 
Стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснювалися за період строку дії Кредитного договору, а також штрафні санкції відповідно до умов Кредитного договору.
Щодо нарахованих штрафів Первісним кредитором: Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" № 3498-IX, зокрема до пункту 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" виключено пункт 6-1 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування щодо звільнення споживачів з сплати неустойка (штраф, пеня) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. 
Пункт 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування викладено у новій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. 
Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. 
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. 
Таким чином, Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" встановлюють, що неустойка (штраф, пеня) не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (дата набрання чинності Закону № 3498-IX 24.12.2023 + 30 днів). 
Кредитний договір укладено 24.08.2024, тобто після закінчення 30-ти денного строку набрання чинності Законом України № 3498-IX (24.12.2023 + 30 днів), тому в зв`язку з цим нараховані штрафи за порушення умов Кредитного договору відповідають чинному законодавству. 
Також, враховуючи, що Закон про споживче кредитування є спеціальним законом, що регулює правовідносини споживчого кредитування, нараховані штрафи за невиконання умов кредитного договору підлягають сплаті відповідачем.
Щодо правомірності стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача у розмірі 10 000 грн 00 коп. зазначив, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було долучено відповідно документи. 
Сума витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп. є співмірною відповідно до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
З наведених вимог процесуального закону вбачається, що у разі задоволення позову, визначений згідно з умовами договору про надання правничої допомоги гонорар адвоката за представництво у суді, а також іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду справи, збір доказів тощо, що підтверджується на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті позивачем, мають бути покладені на відповідача.
В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. 
Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем. 
Крім того, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи - ВС (справа №275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. 
Водночас, інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22. 
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. 
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. 
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
01.07.2026 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно.
Представник позивача Руденко К. В. у заяві від 23.06.2026 просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. 
Представник відповідача Тутова Ю. В. у відзиві просила проводити судовий розгляд за її відсутності та за відсутності відповідача, з урахуванням доводів, викладених у відзиві.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Даними договору № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024, графіку платежів, паспорта споживчого кредиту, додаткової угоди від 29.08.2024 до Договору № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024, графіку платежів до додаткової угоди, паспорта споживчого кредиту до укладення додаткової угоди, Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "Авентус Україна" (нова редакція) затверджених Наказом № 550/ОД від 22.03.2024 директора ТОВ "Авентус Україна", які набрали чинності 25.03.2024, інформацією наданої АТ КБ "ПриватБанк" щодо зарахування коштів за кредитним договором на банківську картку, підтверджується, що 24.08.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав 22 800 грн 00 коп. строком на 360 днів, тип процентної ставки - фіксована. Додатковою угодою від 29.08.2024 було збільшено розмір кредиту до 29 800 грн 00 коп. Загальні витрати за кредитом за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 106 930 грн 00 коп. Орієнтовна загальна вартість кредиту: за стандартною процентною ставкою - 136 730 грн 00 коп., за зниженою процентною ставкою - 135 012 грн 00 коп. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних: за стандартною процентною ставкою - 2 341,30 %, за зниженою процентною ставкою - 2 046,91 %. Договір та його складові містять електронний підпис ОСОБА_1 в якості позичальника (а. с. 14-32, 70-73).
Право вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" до  ОСОБА_1 щодо повернення заборгованості за договором № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024 та додатковою угодою від 29.08.2024 підтверджується: договором факторингу № 16.05/25-Ф від 16.05.2025, укладеним між ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" та ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та додатками до нього (а. с. 48-53).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 80 460 грн 00 коп., яка складається з: 29 800 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом; 35 760 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками; 14 900 грн 00 коп - заборгованість за штрафом (а. с. 33-38).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням 24.08.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 договору № 8217325 про надання споживчого кредиту та 29.08.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 додаткової угоди до договору № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024, а також подальшим укладенням договору факторингу, за яким право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором.
Щодо посилань представника відповідача про нарахування відсотків, суд зазначає наступне:
Відповідно до п. 1.4. Договору, строк кредиту - 360 днів. Дата надання кредиту 24.08.2024. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".
З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків відбулося в межах строку кредитування. 
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту за договором відповідно до погодженого строку кредитування не виконав, тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення відсотків за користування кредитом є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також, матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені умови користування кредитом.
Таким чином, суми складових заборгованості, які просить стягнути позивач з відповідача, нараховані в межах та у сумах, погоджених умовами кредитного договору.
Щодо вимоги в частині стягнення заборгованості за штрафними санкціями: 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З розрахунку заборгованості, вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано - 14 900 грн 00 коп., як неустойки, під час дії воєнного стану на території України.
Крім того, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи, що вимагається до стягнення: 14 900 грн 00 коп. - неустойки, щодо якої позичальника ОСОБА_1 під час дії воєнного стану звільнено від відповідальності, належить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" в частині стягнення вказаної суми.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 8217325 про надання споживчого кредиту від 24.08.2024 підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути на користь позивача 65 560 грн 00 коп., з яких: 29 800 грн 00 коп - заборгованість за кредитом; 35 760 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками. 
Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії: Договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, акта № 116 приймання-передачі наданих послуг від 04.11.2025 згідно Договору № 02/08/2024 від 02.08.2024, витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 116 (а. с. 54-59).
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Аналогічний правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: "суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами".
У цій справі підтвердженою сумою витрат на професійну правничу допомогу є сума - 10 000 грн 00 коп. Зі змісту наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу вбачається, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.
Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти заявленої суми у розмірі 10 000 грн 00 коп. щодо витрат на правову допомогу. Вказала, що витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем є не обґрунтованими, однак заперечення представника відповідача проти вказаної суми не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню у розмірі до задоволеної частини позовних вимог.
Щодо витрат по сплаті судового збору: 
Відповідно до ч. 1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З наданої представником відповідача копії витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 37/26/954/В, дата прийняття рішення 20.05.2026, номер рішення 37/26/954/Р) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з ІІ групою інвалідності (а. с. 93, 94). 
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який є особою з ІІ групою інвалідності та відповідно до Закону України "Про судовий збір" відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" 65 600 (шістдесят п`ять тисяч) грн 00 коп.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. за рахунок держави.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС" 8 148 (вісім тисяч сто сорок вісім) грн 10 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу. 
У задоволенні решти позову - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС", місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ: 41915308.
Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повне рішення складене 01.07.2026.

Головуючий: В. В. Овдієнко