ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м. Львів, вул.Личаківська, 81
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року	 	Справа № 914/2042/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я. та Прядко О.В., за участю секретаря судового засідання Амбіцької І.О., розглянувши матеріали
апеляційної скарги:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд",	
на ухвалу:	Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 (суддя Стороженко О.Ф., повний текст ухвали складено 12.03.2026),	
у справі:	№ 914/2042/25,	
за позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд", м. Рівне,	
до відповідача:	Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів,	
про:	визнання недійсним (та скасування) рішення від 20.06.2025 	
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився.
від відповідача: Мудрик Іван Владиславович - представник.
встановив:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд" (надалі позивач, апелянт) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі відповідач) про визнання недійсним (та скасування) рішення від 20.06.202 № 63/115-р/к.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи у справі № 914/2042/25 та залишено позов без розгляду.
Ухвала місцевого господарського суду від 12.03.2026 мотивована тим, що явка позивача у судові засідання була визнана обов`язковою, він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак його уповноважений представник у судові засідання, призначені на 12.11.2025, 11.12.2025, 28.01.2026 та 12.03.2026 не з`явився. 
З огляду на те, що представник позивача не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, для залишення позову без розгляду.
Щодо клопотання позивача про призначення експертизи, то місцевий суд зазначив, що у клопотанні не зазначено причин неподання такого на стадії підготовчого провадження у справі та не зазначено правових підстав для призначення експертизи та зупинення провадження у справі на стадії розгляду спору по суті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд" подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 року про відмову у призначенні судової експертизи у справі № 914/2042/25 та залишення без розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд".
Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції ухвалою суду від 01.09.2025 задоволив клопотання представника позивача та ухвалив проводити всі наступні судові засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів.
Апелянт вказує, що в день призначеного судового засідання представник позивача був готовий до засідання в режимі відеоконференції та очікував коли його запросять у судове засідання. Проте, представника позивача так і не було запрошено до засідання, а суд ухвалив залишити позов без розгляду.
Разом з тим, скаржник зазначив, що місцевий суд не вчинив жодних дій щодо встановлення фактичних обставин справи, які є важливими для вирішення спору та захисту порушених прав позивача. Адже, порушені права позивача не були відновлені, а суд фактично відмовив у розгляді спору.
Щодо клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи, апелянт вказує, що ГПК України не містить обмежень щодо моменту подання клопотання про призначення експертизи, навпаки містить положення що експертиза може призначатись судом на стадії підготовчого провадження або у випадку, коли суд вважає, що є дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних обставин справи. 
На думку апелянта матеріали справи, а саме листи інтернет-провайдерів, державної податкової служби та інші докази долучені відповідачем, не можуть бути доказами вчинення позивачем антиконкурентних дій, тому розгляд справи № 914/2042/25 без проведення вказаної експертизи є неможливим та не може бути об`єктивним та всебічним. 
Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує, оскільки у позивача за час розгляду справи у місцевому суді було 5 місяців для проведення такої експертизи та подання висновку експерта до суду. 
Також відповідач вказує, що при встановленні порушення законодавства про захист економічної конкуренції враховується не окремий факт, а сукупність обставин, які можуть свідчити про наявність або відсутність антиконкурентних узгоджених дій між учасниками торгів, тому наявність висновку експертизи не може підтвердити факт недійсності рішення та стати підставою для його скасування. 
У судове засідання 27.04.2026 з`явився представник відповідача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.
Уповноважений представник позивача у судове засідання 27.04.2026 не з`явився, у поданих 23.04.2026 додаткових поясненнях апеляційну скаргу підтримав та просив суд здійснювати розгляд апеляційної скарги за його відсутності у зв`язку з перебуванням у відпустці.
У судовому засіданні 27.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази та пояснення, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
За приписами п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
У той же час відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України, в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Таким чином, обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не передбачають вимоги, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
У даному випадку, у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами ст. ст. 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. Про розгляд справи за відсутності його представника позивач може також зазначити у позовній заяві чи у доданих до неї матеріалах.
При цьому, у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог ст. ст. 120, 121 ГПК України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Як встановлено колегією суддів, від представника позивача 12.11.2025 через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання призначеного на 12.11.2025 у зв`язку з її зайнятістю у іншій справі.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.11.2025 виключено зі складу учасників справи третю особу на стороні позивача, продовжено строк підготовчого провадження до 11.12.2025, підготовче судове засідання відкладено на 11.12.2025 та визнано явку учасників справи (представників) обов`язковою.
04.12.2025 через підсистему Електронний Суд від представника позивача надійшло повторне клопотання про відкладення підготовчого судового засідання призначеного на 11.12.2025 у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні. 
Ухвалою суду від 11.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.01.2026, визнано обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи або їх представників. Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що у вказаній ухвалі суду від 11.12.2025 зобов`язано сторін своєчасно надсилати суду заяви та клопотання.
27.01.2026 через підсистему Електронний суд подано втретє представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, та обґрунтовуючи таке клопотання представник зазначає, що перебуває на стаціонарному лікуванні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.01.2026 викликано позивача (представника) у судове засідання, призначене на 12.03.2026 о 13:30. Пунктом 2 ухвали встановлено про обов`язковість вимог суду, які було викладено у попередніх ухвалах суду в цій справі.
11.03.2026 через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи у справі № 914/2042/25, зупинення провадження у справі до надання висновку про проведення вказаної експертизи. У прохальній частині клопотання представник просив здійснювати розгляд клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи за відсутності позивача та його представника (без зазначення причин відсутності). 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення комп`ютерно-технічної експертизи та залишено позовну заяву без розгляду. У мотивувальній частині ухвали вказано, що позивачем не зазначено причин неподання клопотання про призначення експертизи на стадії підготовчого провадження у справі, також не вказано правових підстав для призначення експертизи та зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті, а також не вказано причини неприбуття представника у судове засідання, враховуючи обов`язковість його участі відповідно до ухвал Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 та 28.01.2026 року.
Щодо аргументів апелянта про не встановлення судом першої інстанції поважності причини неприбуття представника позивача у судове засідання 12.03.2026, а також відсутність запрошення представника у судове засідання у режимі відеоконференції, хоча ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.09.2025 було задоволено його клопотання про участь у всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції, апеляційний суд зазначає, що у клопотанні від 11.03.2026 про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи, поданому перед судовим засіданням позивач просив здійнювати розгляд цього клопотання за його відсутності.
Окрім цього, відповідно до частини першої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Колегія суддів звертає увагу позивача, що ухвалами Господарського суду Львівської області від 12.11.2025, 11.12.2025 було визнано явку представників сторін обов`язковою у судові засідання, а в ухвалі від 28.01.2026 зазначено про обов`язковість вимог попередніх ухвал суду. З огляду на вимоги вказані в ухвалах суду та положень частини 1 статті 197 ГПК України, апеляційний суд погоджується із відсутністю підстав для надсилання запрошення представнику позивача для участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції. 
Щодо не встановлення причини неявки у судове засідання, апеляційний суд звертається до положень ч. 4 ст. 202 ГПК України, а саме в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
З огляду на те, що представник позивача не з`являвся у 4 судові засіданні підряд, призначені на 12.11.2025, 11.12.2025, 28.01.2026 та 12.03.2026, а у матеріалах справи відсутнє клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відтак суд першої інстанції наділений правом здійснити розгляд справи за відсутності представника вже за повторної неявки або, відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України, залишити позов без розгляду. 
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 виснував, що залишення позову без розгляду – це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності (такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 904/11028/15 (904/6582/21).
При цьому зміст ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21).
У постанові від 13.03.2019 у справі № 916/3616/15 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав, що наведені положення ст. ст. 202, 226 ГПК України не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами в разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, однак звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак його уповноважений представник у судові засідання, призначені на 12.11.2025, 11.12.2025, 28.01.2026 та 12.03.2026 не з`явився. При цьому, незважаючи на попередні ухвали господарського суду у яких було встановлено обов`язкову участь позивача або його представника у судовому засіданні, у судове засідання 12.03.2026 представник позивача в черговий раз не з`явився без надсилання на адресу суду пояснень причин неявки. 
З огляду на те, що представник позивача не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, тому місцевий суд правомірно дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, для залишення позову без розгляду.
Щодо ухвали Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 в частині відмови у призначенні судової експертизи на стадії розгляду справи по суті, колегія суддів зазначає наступне.
За умовами статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.
Відповідно до ст. 177 ГПК України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч. 1 ст. 181 ГПК України).
Стаття 182 ГПК України містить перелік дій, які здійснює суд у підготовчому засіданні з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, зокрема, у підготовчому засіданні суд, вирішує питання про витребування додаткових доказів; вирішує питання про призначення експертизи; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 182 ГПК України).
За наявності певних обставин, суди першої інстанції, можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим, такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20. 
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), дійшов висновку, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть привести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, згідно зі статтею 6 Конвенції про прав людини і основоположних свобод.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом частини 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Призначення судової експертизи віднесено до компетенції суду за наявності умов, передбачених частиною 1 статті 99 ГПК України і таке призначення не може розцінюватися як порушення норм процесуального права. Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя, суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи, що відповідає висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/18570/17, від 14.12.2021 у справі № 910/9564/20, від 24.11.2021 у справі № 914/1396/20, від 17.12.2020 у справі № 910/7426/17.
Апеляційний суд зазначає, що ухвалою суду від 11.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
ТзОВ «Фенікс-Вуд» у клопотанні від 11.03.2026 не просило суд повернутись до розгляду справи у підготовчому провадження для призначення у справі судової комп`ютерно-технічної експертизи. 
За змістом статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 Господарського процесуального кодексу України (стаття 104 ГПК України ). Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України (стаття 14 ГПК України). З наведених норм законодавства вбачається, що Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, сторона звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до ч. 3 ст. 98 ГПК України, висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, проте ТзОВ «Фенікс-Вуд», всупереч статті 99 ГПК України, не надав доказів неможливості самостійного надання відповідного висновку щодо поставлених у клопотанні питань. Провадження у справі було відкрито 07.07.2025 та закрито підготовче провадження у справі лише 11.12.2025, відтак у позивача було більше 5 місяців на стадії підготовчого провадження для надання такого висновку до суду або подання клопотання про призначення експертизи, отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення судової експертизи у справі на стадії розгляду справи по суті.
Доводи позивача викладені в додаткових поясненнях, що залишення позову без розгляду позбавить його права на доступ до правосуддя через наявність присічних строків оскарження рішення відповідача суд не вважає обгрунтованими, оскільки позивач скористався наданим правом на звернення до господарського суду, однак не зміг отримати відповідного судового захисту внаслідок власної бездіяльності.
Інші доводи апеляційної скарги спрямовані на обгрунтування незаконності рішення відповідача від 20.06.202 № 63/115-р/к, тобто підтвердження позовних вимог по суті, тому не можуть бути предметом дослідження при перегляді апеляційним господарським судом ухвали місцевого суду про залишення позову без розгляду.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийнята з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали немає.
Судові витрати.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-Вуд" від 20.03.2026 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.03.2026 у справі № 914/2042/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно зі ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.
Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.