Справа № 158/1735/25 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/696/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Киці С. І.,
секретар судового засідання Русинчук М. М.,
з участю представника позивача Кушнірука А.
представника відповідача Попова В. О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:
12 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що вона є користувачем послуг АТ «Універсал Банк». Станом на 01.04.2025 у її користуванні знаходились дві платіжні картки АТ «Універсал Банк» - «Чорна картка» та «Біла картка». На момент відкриття платіжної картки «Чорна картка» кредитний ліміт становив 1 000 грн, який надалі було збільшено до 70 000 грн.
До 01.04.2025 вона користувалася платіжними картками в особистих цілях за рахунок особистих коштів та не мала кредитної заборгованості перед відповідачем.
01 квітня 2025 року з її рахунку НОМЕР_1 («Біла картка») невідомими особами списано її особисті грошові кошти у розмірі 3 500 грн та з рахунку НОМЕР_2 («Чорна картка») списано кредитні кошти в розмірі 51 985,30 грн. Також 01.04.2025 на її ім`я невідомими особами було відкрито в АТ «Універсал Банк» валютну картку, рахунок НОМЕР_3 , за допомогою якої невідомі особи здійснювали списання особистих та кредитних коштів.
Платіжні картки «Чорна картка» та «Біла картка» постійно знаходилися у неї, в користування нікому їх не передавала, зазначені картки не втрачала, ПІН-коди, логіни, паролі не розголошувала, будь-яких платіжних доручень не складала ні в паперовому вигляді, ні в електронному вигляді з використанням мобільного додатку, або будь-якої іншої клієнтської системи банку.
Вважає, що зняття коштів відбулося внаслідок шахрайській дій, таємного викрадення грошових коштів, оскільки списання коштів з рахунку відбулося поза її волею, не з її вини та за відсутності поінформованості про проведення банком операцій за її банківськими рахунками.
Натомість, нею було докладено максимальних зусиль для якнайшвидшого блокування карткових рахунків, термінового звернення безпосередньо до АТ «Універсал Банк», а також невідкладного звернення до правоохоронних органів для фіксування та розслідування кримінального правопорушення. 
Ураховуючи, що грошові кошти з її рахунків були списані за ініціативою інших осіб, внаслідок недозволених платіжних операцій, а відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткових рахунків, у зв`язку з чим з рахунку НОМЕР_1 списано її особисті грошові кошти у розмірі 3 500 грн та з рахунку НОМЕР_2 списано кредитні кошти у розмірі 51 985 грн 30 коп, а також відповідачем щомісячно списуються з карткового рахунку НОМЕР_2 грошові кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, просила:
- стягнути з АТ «Універсал Банк» на її користь грошові кошти у розмірі 3 500 грн;
- зобов`язати АТ «Універсал Банк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 01 квітня 2025 року, шляхом повернення грошових коштів у розмірі 51 985 грн 30 коп;
- зобов`язати АТ «Універсал Банк» скасувати за картковим рахунком ОСОБА_1 НОМЕР_2 будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок несанкціонованих операцій від 01 квітня 2025 року;
- відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 500 грн.
Зобов`язано АТ «Універсал Банк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 до стану, у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 01 квітня 2025 року, шляхом повернення грошових коштів у розмірі 51 985 грн 30 коп.
Зобов`язано АТ «Універсал Банк» скасувати за картковим рахунком ОСОБА_1 НОМЕР_2 будь-яку заборгованість за використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилась внаслідок несанкціонованих операцій від 01 квітня 2025 року. 
Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Універсал Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
Зазначає, що позивач звернулася із цим позовом з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань за Договором про надання банківських послуг та намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи.
Позивач самостійно розголосила ОТР-пароль, що був направлений їй на її фінансовий номер у вигляді СМС-повідомлення для підтвердження входу в мобільний застосунок Монобанк з нового пристрою, а також підтвердила (дозволила) вхід з мобільного застосунку з нового пристрою, натиснувши гіперпосилання у листі електронної пошти, отриманому від банку.
Суд застосував норми Положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», затвердженого Постановою Правління НБУ № 705 ві 05.11.2014, однак таке втратило чинність на підставі Постанови Правління НБУ № 164 від 29.07.2022. Крім того, застосуванню у цій справі підлягають норми, що були чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Спірні операції здійснювалися банком з проведенням посиленої автентифікації, тому відповідальність за їх проведення покладається саме на позивача і виключає відповідальність банку.
Підписуючи анкету-заяву 22.08.2024 власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного телефону у мобільному застосунку Монобанк, ОСОБА_1 , серед іншого, погодилася з тим, що невід`ємною частиною анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору, з підписанням якого в застосунку Договір набирає чинність.
22.08.2024 ОСОБА_1 підписала власним УЕП в застосунку Запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг і підтвердила отримання примірника Договору в застосунку, своє ознайомлення та згоду з умовами Договору, а також зобов`язалася виконувати умови договору.
Позивач використовувала довірений пристрій Google PIXEL 3, фінансовий номер +380683368483 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач при вході в застосунок створила пін-код та його не змінювала.
Вхід до застосунку неможливий без правильного введення пін-коду, вигаданого позивачем і відомого виключно їй. Підстав для відмови позивачу у проведенні операцій не було. Позивач не повідомляла банк про втрату контролю над фінансовим номером телефону, мобільним додатком, картками чи компрометацію її особистих чи аутентифікаційних даних.
Щодо порушеного кримінального провадження за заявою позивача, зазначає, що банк не вчиняв жодних кримінальних правопорушень і сама позивач стверджує, що треті невідомі їй особи заволоділи грошовими коштами.
Вважає, що позивач звернулася із завідомо безпідставним позовом до неналежного відповідача та обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, адже банк не є отримувачем грошових коштів за спірними операціями.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що 22 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, положеннями якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в банку, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/term; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг. Підписуючи цю анкету-заяву, позивач просила відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я. Цього ж дня ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 70 000 грн. 
Крім того, 29 березня 2025 року на підставі заяви Клієнта про відкриття поточного рахунку в національній валюті позивачу ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .
01 квітня 2025 року на підставі заяви Клієнта про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті на ім`я позивача ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 .
Як вбачається з виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 10.04.2025 за період з 01.04.2025 до 10.04.2025, баланс на початок періоду – 70 367,50 грн; баланс на кінець періоду – 18 382,20 грн. 
01.04.2025 о 13:22:35 з рахунку № НОМЕР_2 здійснено переказ грошових коштів у сумі 51 985,30 грн. 
Крім того, відповідно до виписки про рух коштів від 10.04.2025, за період з 01.04.2025 до 10.04.2025 баланс на початок періоду – 3 500 грн; баланс на кінець періоду – 298,20 грн. 
01.04.2025 о 13:30:11 з рахунку № НОМЕР_1 здійснено переказ грошових коштів у сумі 6 000 грн.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025030590000216 від 02.04.2025 вбачається, що 02.04.2025 до ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області звернулася ОСОБА_1 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме про те, що 01.04.2025 о 13 год 23 хв невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, умисно, шляхом обману, під приводом купівлі товару на сайті OLX, перейшовши за посиланням, заволоділа грошовими коштами в сумі 46 550 грн з рахунку НОМЕР_4 , належного ОСОБА_1 , чим їй було завдано майнову шкоду на вказану суму.
Також 10.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» із заявою про те, що 01.04.2025 о 13 год 23 хв невідомими особами було списано з «Білої картки» особисті кошти у розмірі 3 000 грн. та з «Чорної картки» кредитні кошти у розмірі 51 985,30 грн (з урахуванням комісії банку), а також було відкрито без її відома валютний рахунок та проведення по ньому банківських операцій. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила провести службове розслідування за фактом вчинення шахрайських дій на карткових рахунках, відкритих на її ім`я в підрозділі «Монобанк» АТ «Універсал Банк» і повернути незаконно списані особисті та кредитні кошти на карткових рахунках, відкритих на її ім`я в підрозділі «Монобанк» АТ «Універсал Банк».
Відповідно до повідомлення АТ «Універсал Банк» № Т-338 від 22.04.2025 ОСОБА_1 повідомлено про те, що 01.04.2025 о 13 год 04 хв відбувся вхід у її мобільний застосунок «Монобанк» з мобільного пристрою Samsung SM-G973N, з коректно введеним ПІН-кодом та за допомогою цифрового паролю, який було надіслано на її фінансовий номер телефону та який відомо лише власнику картки. На думку АТ «Універсал Банк» даний факт підтверджує передачу ОСОБА_1 даних третім особам, що порушує умови договору про зберігання та нерозголошення даних, а саме ПІН-коду, кодів доступу, аутентифікаційних даних. Після коректного входу у мобільний застосунок, 01.04.2025 відбулася зміна довіреного пристрою, про що о 13 год 04 хв було проінформовано позивача на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 Перекази коштів відбулися на віртуальну єврову картку ОСОБА_1 НОМЕР_5 , оформлення якої відбулося 01.04.2025 о 13 год 22 хв. Після повідомлення про шахрайство під час звернення ОСОБА_1 до контактового центру Банку, 01.04.2025 рахунки було заблоковано.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.08.2024, укладеного між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 , станом на 03.07.2025 заборгованість останньої становить 55 026,65 грн.
Допитана в якості свідка та попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, позивач ОСОБА_1 підтвердила обставини, викладені у позовній заяві щодо факту незаконного списання грошових коштів з її банківських рахунків.
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до частин 1-3 статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом, або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури встановлено Законом України «Про платіжні послуги».
Банк має право надавати платіжні послуги з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що регулюють діяльність банків.
Відповідно до пунктів 2-5 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» (тут і далі у редакції станом на 01.04.2025) користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно з пунктом 56 ч. 1 статті 1 вказаного Закону, платіжна картка – електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57 ч. 1 ст. 1).
Відповідно до частини шостої статті 64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.
Так, за правилами ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний:
1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором;
2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом;
3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права;
4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;
5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про платіжні послуги» платіжні установи, оператори поштового зв`язку, установи електронних грошей, філії іноземних платіжних установ, фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг, зобов`язані забезпечувати належний захист і збереження коштів, отриманих ними від користувачів або які надійшли (утримані) на користь користувачів, у тому числі через комерційних агентів (далі - кошти користувачів), відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Надання інформації під час виконання платіжних операцій урегульовано у статті 31 Закону.
Так, перед ініціюванням платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику наявну інформацію про:
1) максимальний час виконання платіжної операції;
2) комісійні винагороди та інші збори, які платник має сплатити у процесі виконання платіжної операції (за технічної можливості кожна комісійна винагорода має зазначатися окремо), та загальну суму коштів, необхідних для виконання платіжної операції.
Національний банк України у разі виявлення практики надання платіжних послуг, що порушує права споживачів платіжних послуг, у межах своєї компетенції встановлює додаткові вимоги до інформації про умови та порядок надання кожного виду таких платіжних послуг, яка надається їх споживачам. Національний банк України має право визначати вимоги до порядку, в якому надається така інформація, та форми надання такої інформації (частина 1).
Після ініціювання платіжної інструкції надавач платіжних послуг зобов`язаний надати ініціатору у спосіб, визначений договором, таку інформацію:
1) дату і час отримання платіжної інструкції;
2) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника;
3) інформацію про відмову надавача платіжних послуг платника у прийнятті платіжної інструкції до виконання (у разі відмови) (частина 2).
Якщо платіжна операція ініціюється через надавача послуги з ініціювання платіжної операції, надавач послуги з ініціювання платіжної операції негайно після ініціювання платіжної операції зобов`язаний надати платнику та отримувачу (за потреби) таку інформацію:
1) підтвердження про успішне ініціювання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку платника;
2) відомості (посилання на них), які дають змогу платнику та отримувачу ідентифікувати платіжну операцію, а також отримувачу - ідентифікувати платника, та будь-які відомості, що супроводжують платіжну інструкцію;
3) суму платіжної операції;
4) суму всіх комісійних винагород надавача послуг з ініціювання платіжної операції, які будуть стягнуті з користувача під час виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо).
Надавач послуги з ініціювання платіжної операції також зобов`язаний забезпечити надання відомостей (посилання на них) про платіжну операцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника (частина 3).
Після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію:
1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості);
2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції;
3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо);
4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти);
5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення).
Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надавати платнику інформацію, передбачену цією частиною, про кожну виконану платіжну операцію за його рахунком не менше одного разу протягом календарного місяця на безоплатній основі у спосіб, визначений договором про надання платіжних послуг (частина 4).
Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 32 Закону користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати надавачу платіжних послуг інформацію для здійснення контактів із ним, а надавач платіжних послуг зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом строку дії договору.
Обов`язок надавача платіжних послуг щодо повідомлення користувача (у спосіб, визначений договором) про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача є виконаним у разі:
1) інформування надавачем платіжних послуг користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем;
2) відмови користувача від отримання повідомлень надавача платіжних послуг про здійснені операції з використанням платіжного інструменту користувача, про що зазначено в договорі.
Надавач платіжних послуг зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту, помилкових, неналежних, неакцептованих платіжних операцій, ініційованих з використанням такого платіжного інструменту, надавати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.
Відповідно до пункту 136 Постанови Правління НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» (далі – Положення), користувач зобов`язаний:
1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;
2) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором.
Пунктом 140 Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Пунктом 146 Положення визначено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з вимогами п п. 143-144, 148 Положення надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), включаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.
Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.
Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян.
Строки, протягом яких емітент установлює ініціатора та правомірність платіжної операції, та строки повернення на рахунок користувача суми попередньо списаної неналежної платіжної операції визначені статтею 89 Закону України «Про платіжні послуги».
Відповідно ж до п. 172 розділу 10 вказаного Порядку емітент/еквайр зобов`язаний здійснювати моніторинг платіжних операцій, здійснених із використанням платіжних інструментів, відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки з метою ідентифікації помилкових та неналежних платіжних операцій, суб`єктів таких операцій та забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення таких операцій.
Отже, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Посилання в апеляційній скарзі на підставу скасування рішення суду у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а саме Порядку, який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність – відхиляються апеляційним судом з урахуванням того, що прийняте після цього Положення містить подібні за своїм змістом правові норми та не змінює правильності висновків суду в цій частині.
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, а також у постановах від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23, від 13 лютого 2025 року у справі № 947/24403/23, від 02 квітня 2025 року у справі №761/43146/21 та від 02 липня 2025 року у справі № 490/7829/23 вказано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Таким чином, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають вказані обставини. У разі недоведеності цих обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
У постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 489/4939/23 (пункт 32) зазначається, що повідомлення клієнтом чотирьох останніх цифр банківської картки у телефонній розмові незнайомцю, який про це попросив, не можна кваліфікувати як сприяння у вчиненні шахрайства. Надання такої інформації внаслідок обману, після чого відбулося заволодіння коштами клієнта, не є формою сприяння останнім у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на несанкціоноване зняття коштів із банківського рахунку. Так само не підтверджує таке сприяння повідомлення банком коду для зміни персональних даних. Тому за таких обставин помилковим буде висновок про сприяння клієнтом поширенню інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції, а також утраті коштів із його банківського рахунку.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом у даній справі правильно встановлено, що банк, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не довів вину відповідача у вказаних операціях.
Відповідачем не надано жодного належного, допустимого і достовірного доказу про інформування позивача про кожну здійснену операцію 01.04.2025 відповідно до контактної інформації, наданої користувачем, у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 31, 32 Закону України «Про платіжні послуги».
Також банк не надав суду доказів про проведення розслідування за цим фактом, як про це просила позивач у поданій банку заяві, а фактично обмежився лише письмовою відповіддю їй, як на звернення особи.
Таким чином, доказів про встановлення вини саме позивача у здійсненні спірних операцій не надано.
Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді