ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 168/421/23
провадження № 61-12229св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації, відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа- Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпука Андрія Сергійовича на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Малюти А. В., та постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

У травні 2023 року керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації (далі - Волинська ОДА, Волинська ОВА) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» (далі - ДП ЛГП «Ліси України»), про витребування земельної ділянки.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - ГУ Держгеокадастр у Волинській області) від 24 травня 2016 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку 01 липня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_2 

07 жовтня 2021 року за договором купівлі-продажу право власності на спірну земельну ділянку набула відповідачка ОСОБА_1 .

Прокурор указував, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, рішень про вилучення її із земель лісового фонду не приймалось уповноваженим органом. Отже, зміна цільового призначення спірної земельної ділянки та передання земельної ділянки із державної у приватну власність відбулась з порушенням законодавства.

Прокурор стверджував, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах лісогосподарського призначення, у кварталі 28 виділ НОМЕР_1 Любохинівського лісництва Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» (далі - ДП «Ковельське лісове господарство»).

Позивач стверджував, що позов подано до суду у межах строків позовної давності, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який мав відповідні повноваження щодо спірного майна, тому перебіг позовної давності почався не з дня виявлення прокурором порушень законодавства (під час здійснення перевірки), а з моменту, коли орган, в інтересах якого звернувся прокурор до суду, довідався або міг довідатись про порушення своїх прав. 
Волинській ОДА про вказані порушення не було відомо раніше, оскільки розпорядником спірної земельної ділянки фактично був Кабінет Міністрів України. Указує, що Кабінет Міністрів України листом від 20 лютого 2023 року повідомив про те, що про зміни цільового призначення та передачу із державної у приватну власність спірну земельну ділянку йому стало відомо із запиту Ковельської окружної прокуратури від 07 лютого 2023 року, оскільки рішення про передачу із державної у приватну власність земельної ділянки та зміну її цільового призначення приймались без участі Кабінету Міністрів України. Про необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише 15 лютого 2022 року із повідомлення Державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» (далі - ВО «Укрдержліспроект»).

Враховуючи, що органами, уповноваженими державною здійснювати функції у спірних правовідносинах, не вжито заходів щодо захисту інтересів держави, що свідчить про їх бездіяльність, тому позов пред`явив прокурор. На виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Ковельська окружна прокуратура листом від 13 березня 2023 року повідомила Волинську обласну державну адміністрацію про звернення до суду в її інтересах із позовом.

Прокурор просив суд витребувати у власність держави в особі Волинської ОДА з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205 площею 2,0 га.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року позовну заяву керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської ОДА (військової) до ОСОБА_1 , третя особа - ДП ЛГП «Ліси України», про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у власність держави в особі Волинської ОДА (військової) з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205 площею 2.0 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 964049807250, вартістю 3 591,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2 684,00 грн за подання позовної заяви та 1 342,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а всього стягнуто з ОСОБА_1 у дохід Волинської обласної прокуратури 4 026,00 грн судового збору.

Постановою Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року - без змін.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області спірну земельну ділянку незаконно вилучило із земель лісового фонду, змінило її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передало із державної власності в комунальну, отже, як наслідок, земельна ділянка лісового фонду незаконно перейшла у приватну власність.

При цьому суд першої інстанції вважав належним обраний прокурором спосіб захисту - витребування земельної ділянки від останнього набувача.

Суд встановив, що про зміну цільового призначення спірної земельно ділянки її розпорядник (на той час Кабінет Міністрів України) дізнався у лютому 2023 року із листа Волинської обласної прокуратури. Вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який мав відповідні повноваження щодо спірної земельної ділянки. Перебіг позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушені прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган, а не прокурор. Суд першої інстанції вказав, що позивач не пропустив строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом. При цьому застосував практику Верховного Суду щодо цього питання.

Суд апеляційної інстанції надав оцінку критеріям сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями, встановленими статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Карпук А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Пустомитівського районного суду Львівської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У жовтні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., 02 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставам касаційного оскарження зазначає:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц (провадження № 14-632цс18), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц (провадження № 14-709цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) та у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18), від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц (провадження № 61-32980св18), від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15-ц (провадження № 61-27369св18), від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (провадження № 61-10929св20), від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603, від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22 (провадження № 61-9422св22), від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22 (провадження № К/990/10883/23);
- суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суди невірно застосували пункт VІІІ Прикінцевих положень ЛК України, а прокурор у позовній заяві посилався на неактуальну редакцію норми матеріального права. Тобто, з моменту державної реєстрації (як у даній справі) права власності за державою, права користування за лісокористувачами планово-картографічні матеріали не є тим доказом, який підтверджує обсяг земель, які знаходяться у користуванні. 

Суд апеляційної інстанції після отримання висновку судової земельно-технічної експертизи від 25 липня 2025 року, проведеної на підставі ухвали суду апеляційної інстанції, долучив до матеріалів справи ще інший висновок судової земельно-технічної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, яким підтверджено, що спірна земельна ділянка разом з іншими накладається на земельні ділянки Любохинівського лісництва (квартали 19-28). 

Докази, на підставі яких проведена експертиза у кримінальному провадженні, не були досліджені у судовому засіданні у цивільній справі. Прокурор не обґрунтував причини ненадання на клопотання експерта, який проводив експертизу у цивільній справі, диску та інших документів, які використовувались при проведенні експертизи у кримінальній справі. 

Тому заявник вважає, що висновок судової земельно-технічної експертизи, виготовлений у кримінальному провадженні, та долучений як доказ у даній цивільній справі, є недостовірним. 

Суд апеляційної інстанції порушив вимоги пункту 5 частини першої статті 365, частини другу, третю статті 367 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 78, 102, 103 ЦПК України, оскільки ототожнив висновок експерта, складений за результатами експертизи у кримінальному провадженні, який, на думку заявника, не є «висновком експерта» у розумінні ЦПК України, а є лише одним із письмових доказів, виготовлених на підставі даних і документів, які не були відкриті всім учасникам, не досліджувалися у судовому засіданні, з висновком судового експерта від 25 липня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції не забезпечив всебічності дослідження доказів та оцінки справи, чим порушив вимоги статті 12 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання відповідача, долучив докази, однак не мотивував причину відхилення інформації, отриманої із долучених доказів.

Суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 6 Конвенції. 

Після виявлення підробки документів (нанесення кульковою ручкою на документи 2004 року інформації про кадастровий номер земельної ділянки), суд апеляційної інстанції не витребував їх оригінали.

Суди неправильно застосували положення частини восьмої статті 261 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин положення Закону України від 09 квітня 2025 року № 4292-ІХ, яким внесено зміни, зокрема до статті 388 ЦК України. 

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2025 року керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Звертає увагу суду, що вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, після відкриття апеляційного провадження, і під час зупинення провадження у справі апеляційним судом, 01 лютого 2024 року прокурор отримав новий доказ - висновок, складений за результатами проведеної земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні. 
Оскільки провадження у цивільній справі було зупинено ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в зв`язку з проведенням іншої експертизи, а поновлено - 01 серпня 2025 року, тобто після надходження висновку судової земельно-технічної експертизи з кримінального провадження, тому з об`єктивних причин цей доказ (висновок земельно-технічної експертизи з кримінального провадження) подано суду після поновлення провадження у цивільній справі. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Рішенням Волинської обласної ради від 18 серпня 2000 року № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходилися у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс». Згідно з додатком № 13 рішення Кримненська сільська рада Волинської області передала 408,4 га Держоб`єднанню «Волиньліс».

Із листа № 08-10/181-22, складеного 09 лютого 2022 року ДП «Ковельське лісове господарство», земельна ділянка, кадастровий номер 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га, згідно з матеріалами лісовпорядкування 2012 року, знаходиться в межах лісогосподарського призначення у кварталі НОМЕР_2 виділ НОМЕР_1 Любохинівського лісництва.

Із плану лісонасаджень Любохинівського лісництва Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» лісовпорядкування 2004 року встановлено, що спірна земельна ділянка знаходилася у межах лісогосподарського призначення Любохинівського лісництва.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області рішенням від 24 травня 2016 року затвердило проект землеустрою та передало у приватну власність фізичної особи ОСОБА_2 спірну земельну ділянку площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

З 01 липня 2016 року до 07 жовтня 2021 року ця земельна ділянка перебувала у приватній власності ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_2 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_1 . 

Волинська обласна державна адміністрація, як розпорядник спірної земельної ділянки, не надавала згоду на передачу земельної ділянки, кадастровий номер 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га, з державної власності у комунальну.

Установлено, що на час формування спірної земельної ділянки, передачі її у приватну власність та подальшого відчуження відповідачці, спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні відповідного державного підприємства і відносилась до земель лісового фонду.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га з 07 жовтня 2021 року перебуває у приватній власності ОСОБА_1 .

Із листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2023 року встановлено, що рішення про вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду не приймалось уповноваженим органом. Кабінет Міністрів України повідомив прокуратуру про те, що про факт зміни цільового призначення та передачу із державної у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га йому стало відомо із запиту Ковельської окружної прокуратури від 07 лютого 2023 року № 52-456 вих. №23. Рішення про передачу із державної у приватну власність земельної ділянки та зміну її цільового призначення приймались без участі Кабінету Міністрів України. Відповідно і заходи щодо захисту прав та інтересів держави не вживались.

Волинська обласна адміністрація заходів захисту прав та інтересів держави у зв`язку з зміною цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205, площею 2,0 га із державної у приватну власність, яка відбулась з порушенням законодавства, не вживала. 

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі №168/421/23 задоволено клопотання ОСОБА_1 , призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, та на вирішення якої поставлено питання: Чи розташована земельна ділянка з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205 площею 2,0 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у межах земель лісового фонду?

Із висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5125-Е, складеного 25 липня 2025 року, вбачається, що встановити, чи знаходиться (розташована) зазначена земельна ділянка, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у межах земель лісового фонду, не надається за можливе.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання прокурора, долучив до матеріалів справи доказ - висновок експерта № 5193, складений 26 січня 2024 року за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, на виконання постанови прокурора відділу Волинської обласної прокуратури від 12 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 420230300000000038, із якого встановлено, що 8 земельних ділянок, у тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером 0725082200:02:000:0205, та землі лісогосподарського призначення - квартали 19 - 28 Любохинівського лісництва накладаються, площі накладання земельних ділянок не обраховувалися, оскільки плями накладання відповідають контурам об`єктів дослідження та не виступають за їх межі. 
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Нечай Ю. М. виклав клопотання про застосування позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначили неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Карпука А. С. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Щодо доводів касаційної скарги про прийняття апеляційним судом нових доказів.

У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Зі змісту наведеної статті у взаємозв`язку зі статтями 259, 260, 368 ЦПК України усі судові рішення, ухвалені суддею-доповідачем під час підготовки справи до апеляційного розгляду, викладаються у формі ухвали. 

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Отже, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд звертає увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи у суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень. 

Зазначене підтверджується численною сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження № 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603 та інші). 

Зазначена судова практика є сталою й незмінною і в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (див. постанови від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18; від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22 та інші). 

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Одними з основних доводів касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Карпук А. С. є аргументи про те, що апеляційний суд у порушення вимог статей 78, 83, 365, 367 ЦПК України безпідставно, не мотивувавши, прийняв на стадії апеляційного перегляду справи нові докази, які вплинули на вирішення справи, а саме: висновок експерта, складений за результатами судової земельно-технічної експертизи, проведеної у кримінальному провадженні. При цьому позивач (прокурор) жодним чином не мотивував неможливість подання такого доказу у суд апеляційної інстанції протягом 18 місяців після складання висновку експерта. Апеляційний суд не постановив окремого процесуального документа про прийняття цих доказів до розгляду. 

Верховний Суд частково погоджується з такими доводами касаційної скарги. 

Керівник Волинської обласної прокуратури 13 серпня 2025 року подав до суду апеляційної інстанції висновок експерта № 5193, складений 26 січня 2024 року експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинське відділення за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи на виконання постанови прокурора від 12 грудня 2023 року у кримінальному провадженні (том 2, а. с. 40-60). 

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що цей доказ Ковельською окружною прокуратурою отримано лише 01 лютого 2024 року, він не був поданий до суду першої інстанції з об`єктивних причин, так як провадження у справі було зупинено з 23 листопада 2023 року, і було поновлено ухвалою Волинського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року . 

Апеляційний суд при апеляційному розгляді справи прийняв, дослідив, оцінив та взяв до уваги новий доказ, поданий позивачем.

Між тим, приймаючи та досліджуючи наданий позивачем новий доказ, суд апеляційної інстанції не мотивував свій висновок при прийняття нового доказу та не зазначив про це в судовому рішенні чи в окремо постановленій ухвалі.

Отже, апеляційний суд у порушення наведених вище норм процесуального права, приймаючи від позивача новий доказ, який не були поданий до суду першої інстанції, не навів мотивів такого рішення ні окремим процесуальним документом, ні у своїй постанові по суті спору.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення принципу рівності сторін та невмотивованості судового рішення

Рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно від того, чи вплинули висновки суду про ці обставини (факти) на вирішення справи по суті), або резолютивної частини з питань розподілу судових витрат між сторонами, порядку та способу виконання рішення тощо (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

У касаційній скарзі на постанову суду апеляційної інстанції представник відповідача посилався на незаконність цієї постанови, на відсутність аргументації відхилення його доводів про відсутність підстав та доказів того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, на оцінку доказів, поданих ним на вимогу суду апеляційної інстанції, порушення принципу рівності сторін, що є також порушенням статті 6 Конвенції, посилався на відповідну судову практику Верховного Суду. 

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року Серія A, № 303-A у справі «Руїз Торія проти Іспанії»).

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.
ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення від 24 жовтня 2019 року у справі «Якущенко проти України», заява № 57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, пункт 42)).

У пункті 80 рішення від 12 лютого 2004 року у справі «Perez v. France» (заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (рішення у справі «Artico v. Italy», заява № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання їх належності до справи (рішення у справі «Van de Hurk v. the Netherlands», заява № 16034/90, пункт 59).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У пунктах 116-119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20) закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, третя статті 89 ЦПК України). Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із мотивувальної частини, що містить зазначення мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі, та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України). 

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).

У підпункті «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції слід зазначити мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом («Гурепка проти України» (№ 2), заява № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи представника відповідача у частині оцінки доказів, поданих на вимогу суду апеляційної інстанції, не зазначив мотивів такого відхилення, чим порушив вимоги статті 12, підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України.

Отже, доводи касаційної скарги в цій частині також знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2025 року у справі № 367/252/24 (провадження № 14-21цс25) вказала: «На кожній стадії процесу суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави». 

За наведених обставин постанова апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою, оскільки суд ухвалив судові рішення з порушенням норм процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції встановив таке порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке є підставою для скасування постанови та ухвали суду апеляційної інстанції, інші доводи касаційної скарги Верховний Суд не перевіряє.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 

З урахуванням наведеного та обґрунтованості доводів касаційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий апеляційний розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпука Андрія Сергійовича задовольнити частково.

Постанову Волинського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк