ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua
Головуючий у першій інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року Справа № 620/3238/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Карпушової О.В., Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі за позовом 

за позовом ОСОБА_1 

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, 
зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Історія справи
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач 2) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.03.2025 №253450003761;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити йому пенсію за віком згідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' з 23.12.2024, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 18.07.1990 по 31.12.1998. 
2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.03.2025 №253450003761;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення йому з 23.12.2024 пенсію за віком згідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'', зарахувавши до страхового стажу період роботи з 18.07.1990 по 31.12.1998.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності, прийшов до висновку, що спірний період роботи Позивача має бути зарахований до його страхового стажу у повному обсязі, оскільки трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 25.06.1987 містить записи з інформацією про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.
Також суд констатував, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 27.02.2025, що підтверджується спірним рішенням, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому Позивачу має бути призначена пенсія за віком згідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' з 23.12.2024.
3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач 1 - ГУ ПФУ у Київській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду, стверджуючи, що Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
При цьому, Апелянт зазначає, що повноваження щодо встановлення та перевірки паспортних даних заявника, розгляд заяви та документів на відповідність законодавству, перевірка достовірності та обґрунтованості видачі довідок, що подаються для призначення пенсії, визначення права на перерахунок пенсії належать до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 та від 24.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.02.2025, по досягненню 55 років ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи''.
Вказана заява розглянута за екстериторіальним принципом ГУПФУ у Київській області, яке 06.03.2025 прийняло рішення №253450003761 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у Позивача необхідного страхового стажу. Водночас зазначено, що: зарахований страховий стаж особи становить 22 роки 09 місяців (не зараховано періоди роботи в колгоспі з 18.07.1990 по 31.12.1998, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку; безробіття з 22.04.2005 по 13.10.2005, оскільки відсутній номер наказу про початок виплати. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку центру зайнятості) (а.с. 8).
Про прийняте рішення Позивача повідомлено листом від 19.03.2025 (а.с. 7).
Також судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.06.1987 ОСОБА_2 працював в колгоспі «ім. 50-річчя ЛКСМУ», який було реорганізовано в ТОВ «Ревна» з 18.07.1990 по 25.07.2003, з наступними періодами роботи: за 1991 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 335); за 1992 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 297); за 1993 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 210); за 1994 рік (встановлений мінімум вихододнів - 280, фактично відпрацьовано вихододнів - 284); за 1995 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів - 289); за 1996 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів - 278); за 1997 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів - 304); за 1998 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів -311); за 1999 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів - 273); за 2000 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів - 196); за 2001 рік (встановлений мінімум вихододнів - 270, фактично відпрацьовано вихододнів -320); за 2002 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 314); за 2003 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 149).
8. Позивач, вважаючи протиправним рішення Відповідача, а своє право на належне пенсійне забезпечення - порушеним, звернувся до суду з цим позовом.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Відповідно до статті 9 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перелік категорій осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, визначений статтею 11 Закону №796-ХІІ, серед яких особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються, в тому числі, у вигляді державної пенсії. 
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону 1058-IV.
Зокрема, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років , мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
10. Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки на такі обставини ГУ ПФУ у Київській області у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії не посилалося. 
Більш того, у рішенні про відмову у призначенні пенсії орган Пенсійного фонду чітко зазначив, що період проживання Позивача на території зони посиленого радіологічного контролю становить 26 років 20 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. 
Отже, ані факт тривалості проживання, ані обставини щодо наявності у Позивача права на зниження пенсійного віку на 5 років взагалі не є спірними у цій справі, оскільки були визнані суб`єктом владних повноважень під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому доводи Апелянта в цій частині колегія суддів до уваги не приймає як безпідставні.
Разом з тим, як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.03.2025 № 253450003761, підставою для прийняття такого рішення став висновок Апелянта про відсутність у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу.
При цьому, ГУ ПФУ у м. Києві не зараховано до страхового стажу Позивача період його роботи в колгоспі з 18.07.1990 по 31.12.1998, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум. Саме ці обставини належать до предмету спору у справі № 620/3238/25.
У контексті вищевикладеного, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що апеляційна скарга ГУ ПФУ у м. Києві не містить жодних доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції у цій частині, а тому, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги. 
Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі у відповідній частині позовних вимог та у визначений судом спосіб.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 26 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк