ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року   Справа № 918/440/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області на ухвалу господарського суду Рівненської області від 13.05.26р. у справі №918/440/26, постановлену суддею Церковною Н.Ф., повна ухвала складена 13.05.26р. 
за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області 
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 
про стягнення 20547,64 грн. 

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.05.2026 справу №918/440/26 ухвалено передати за підcудністю Господарському суду міста Києва.
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 р. заявник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Рівненської області по справі №918/440/26 від 13.05.2026 - скасувати. Справу №918/440/26 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області на ухвалу Господарського суду Рівненської області, від 13.05.26р. у справі №918/440/26. Призначено розгляд апеляційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області на ухвалу Господарського суду Рівненської області, від 13.05.26р. у справі №918/440/26 в порядку письмового провадження. Запропоновано Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в строк до 08.06.26 р..
26.05.2026 р. до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №918/440/26.
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" не надало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п.2 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів, наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст ухвали суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а предметом позову є стягнення страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд зазначив, що ПАТ «НАСК «Оранта» не є безпосереднім заподіювачем шкоди та не несе відповідальності як особа, винна у її спричиненні, а виступає страховиком за договором страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.
З огляду на це суд дійшов висновку, що положення частини восьмої статті 29 Господарського процесуального кодексу України щодо підсудності справ за місцем заподіяння шкоди у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки заявлені вимоги не випливають із деліктних правовідносин. Врахувавши, що місцезнаходженням відповідача згідно з даними Єдиного державного реєстру є місто Київ, суд визнав справу такою, що належить до територіальної юрисдикції Господарського суду міста Києва, у зв`язку з чим на підставі пункту 1 частини першої статті 31 ГПК України передав матеріали позовної заяви за належною підсудністю до зазначеного суду.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області зазначає, що ухвала Господарського суду Рівненської області про передачу справи №918/440/26 за підсудністю до Господарського суду міста Києва постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт наголошує, що предметом спору є стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» 20 547,64 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.04.2023 на території Рівненської області за участю автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено металеве дорожнє огородження з комплектуючими елементами, яке перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області, а понесені витрати на його відновлення становлять 20 547,64 грн.
Скаржник зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом № АТ-2719503, у зв`язку з чим саме до страховика заявлено вимогу про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
На думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про договірний характер спірних правовідносин, оскільки Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області не є стороною договору страхування та не перебуває у договірних відносинах із ПАТ «НАСК «Оранта». Позивач звертається до страховика не як учасник договору страхування, а як потерпіла особа, якій завдано майнову шкоду внаслідок протиправних дій водія транспортного засобу.
Апелянт вважає, що у спірних правовідносинах страховик виступає зобов`язаною особою у деліктному зобов`язанні, яка відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Тому заявлені вимоги випливають саме з факту заподіяння шкоди майну позивача, а не з виконання чи невиконання умов договору страхування.
Також скаржник вказує, що суд безпідставно застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/14, оскільки вона стосується суброгаційних правовідносин між страховиком та особою, відповідальною за шкоду, тоді як у цій справі позов заявлено безпосередньо потерпілою особою до страховика про відшкодування шкоди.
З огляду на деліктний характер спірних правовідносин апелянт вважає, що до спору підлягають застосуванню положення частини восьмої статті 29 ГПК України, які надають право пред`явити позов також за місцем заподіяння шкоди. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася на території Рівненської області, позов правомірно подано до Господарського суду Рівненської області, а тому підстав для передачі справи на розгляд Господарського суду міста Києва не було.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
У квітні 2026 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 20 547,64 грн. 
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області в обґрунтування позовних вимог посилається те, що 07 квітня 2023 року о 12 год. 37 хв. на автомобільній дорозі М-06 Київ- Чоп, на ділянці дороги км 339+300 відбулась ДТП за участі ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Skoda Oktavia» номерний знак НОМЕР_1 , забезпеченого полісом ПАТ НАСК «Оранта» серії АТ №2719503. 
Внаслідок скоєння ДТП, пошкоджено електроопору зовнішнього освітлення з комплектуючими матеріалами, чим заподіяно майнову шкоду державі в особі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області. 
12.04.2023 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області звернулась до ПАТ НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП від 11.04.2023. 
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області звернулась до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою від 07.11.2023 про виплату страхового відшкодування в розмірі 58058,67. На підтвердження заявленої суми для виплати страхового відшкодування, потерпілим надано акт розрахунок вартості робіт на відновлення електроопори зовнішнього освітлення. 
05.12.2023 Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області виплачено страхове відшкодування у розмірі 43735,81 грн. без ПДВ. 
В подальшому, відповідно до умов Договору №19-2024 від 07.05.2024, ТзОВ «Комбінат комунальних підприємств» здійснено роботи по відновленню електроопори зовнішнього освітлення на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, км 339+300, що підтверджується актом №141/9 від 15.10.2024 приймання виконаних дорожніх робіт та/або наданих послуг за жовтень 2024 року. 
Вказані роботи прийняті та оплачені Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області в розмірі 64 283,45 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №348 від 16.10.2024. 
В результаті ДТП державі, в особі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області, заподіяно майнову шкоду (збитки) в розмірі 64 283,45 грн. з ПДВ, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2023 р. №19/15 від 13.04.2023 р. та платіжною інструкцією №62 від 13.04.2023.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області понесла фактичні витрати (реальні збитки) в розмірі 64 283,45 з ПДВ, оплативши роботи по відновленню зовнішнього освітлення на а/д М-06 Київ-Чоп, км 339+300 м, виконані ТОВ «Комбінат комунальних підприємств» згідно договору №19-2024 від 07.05.2024 р., що підтверджується Актом №141/9 від 15.10.2024 року та платіжною інструкцією №348 від 16.10.2024 року.
09.03.2026 Службою відновлення та розвитку Інфраструктури у Рівненській області ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано вимогу №12/518 від 09.03.2026 про відшкодування різниці між завданою майновою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 20 547,64 грн, що підтверджується описом цінного листа та накладною АТ «Укрпошта» №3301313229786. Вказану вимогу ПАТ «НАСК «Оранта» отримано 11.03.2026, що підтверджується трекінгом АТ «Укрпошта». 
Доплату страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» не здійснено, відповідь на вимогу до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області не надходила, що стало підставою для звернення з даним позовом до Господарського суду Рівненської області.
Врахувавши, що місцезнаходженням відповідача - ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб є адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування загальних правил територіальної підсудності, визначених статтею 27 ГПК України. 
З огляду на це суд визнав, що справа №918/440/26 підлягає розгляду Господарським судом міста Києва, у зв`язку з чим ухвалою від 13.05.2026 передав матеріали позовної заяви за територіальною підсудністю до зазначеного суду.

4. Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).
Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності, відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ГПК України встановлює інший вид підсудності.
Відповідно до статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким, відповідно до цієї статті, підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіянням шкоди. 
Частиною 1 статті 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі, зокрема, є наявність або відсутність процесуальних підстав для передачі матеріалів справи №918/440/26 за територіальною підсудністю до іншого господарського суду.
Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.
Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2023 на автомобільній дорозі М-06 Київ–Чоп на ділянці км 339+300 у межах Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АТ/2719503.
Унаслідок ДТП було пошкоджено майно, що перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області, чим державі завдано майнової шкоди на загальну суму 64 283,45 грн з ПДВ. При цьому ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало завдану шкоду лише частково.
Вважаючи, що невідшкодованою залишилася частина збитків, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області, посилаючись на положення частини восьмої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися за місцем її заподіяння, звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення різниці між розміром завданої майнової шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.
Відповідно до ч.4 ст.45 ГПК відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Водночас за умовами ч.1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди (ч.8 ст. 29 ГПК України).
Відтак, колегією суддів встановлено, що предметом спору у справі №918/440/26 є вимога Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення невідшкодованої частини майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час якої було пошкоджено металеве дорожнє огородження з комплектуючими елементами. Цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АТ-2719503.
При цьому позивач не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між страховиком та страхувальником, а виступає потерпілою особою, якій завдано майнову шкоду внаслідок ДТП. Звертаючись із даним позовом, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області реалізує своє право на відшкодування шкоди, заподіяної її майну, а не право, що випливає з договірних відносин страхування.
Відтак спірні правовідносини мають деліктний характер, оскільки виникли у зв`язку із завданням шкоди майну позивача та необхідністю її відшкодування, а не у зв`язку виконанням умов договору страхування.
Господарським судом Рівненської області надано помилкову оцінку змісту правовідносин, що виникли між сторонами, а саме оцінюючи їх як договірні, оскільки в даному випадку, між ПАТ «НАСК «Оранта» та Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області, внаслідок завдання майнової шкоди та невідшкодування завданої майнової шкоди, виникли саме деліктні зобов`язання.
Деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяної шкоди» - це недоговірні зобов`язання , які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду.
Підставою виникнення деліктних правовідносин є факт заподіяння шкоди, який не пов`язаний із невиконанням договірних зобов`язань. 
Суб`єктом таких правовідносин є потерпіла особа (кредитор) та заподіювач шкоди (боржник). Основним принципом деліктних правовідносин є шкода, завдана особі чи майну, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відтак, внаслідок завдання майнової шкоди Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу №АТ-2719503, такий страховик є відповідальною особою за завдану шкоду перед третіми особами, які не є стороною договору страхування, в даному випадку перед Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц). 
Отже, у спірних правовідносинах ПАТ «НАСК «Оранта», як страховик особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, є зобов`язаним суб`єктом у деліктному зобов`язанні щодо відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області та ПАТ «НАСК «Оранта» виникли саме деліктні (позадоговірні), а не договірні правовідносини. При цьому звернення потерпілої особи безпосередньо до страховика не змінює правової природи таких правовідносин, оскільки обов`язок страховика з відшкодування шкоди виникає внаслідок заподіяння шкоди майну потерпілого.
Враховуючи, що предметом позову є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження дорожнього огородження під час ДТП, а місцем заподіяння шкоди є ділянка автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп км 339+300, розташована на території Рівненської області, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини восьмої статті 29 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково визначив характер спірних правовідносин та дійшов неправильного висновку про необхідність передачі справи за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва. Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд неправильно застосував положення ГПК України щодо визначення територіальної юрисдикції спору, у зв`язку з чим ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа №918/440/26 підлягає розгляду Господарським судом Рівненської області. 

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду
Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із п.4 ч.1 ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Передавши справу №918/440/26 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва, Господарський суд Рівненської області припустився порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин апеляційна скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала від 13.05.2026 р. - скасуванню із передачею справи №918/440/26 Господарському суду Рівненської області для продовження розгляду.
Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.
Керуючись ст. ст.271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.05.2026р. у справі №918/440/26 - задовольнити. 
Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.05.2026 р. у справі №918/440/26 скасувати.
Справу №918/440/26 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.1 ст.287 ГПК України.

Повна постанова складена "22" червня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя   Василишин А.Р. 

Суддя   Бучинська Г.Б.