Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.06.2026  	Справа №607/337/26 Провадження №2/607/1601/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі : 
головуючого Ромазана В.В.
з участю секретаря Бойко О.В.
представник позивача Дашкевич С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та пені, -
В С Т А Н О В И В:
 
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви 
Адвокат Дашкевич С.І. 07.01.2026 в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , Позивач) звернувся із позовом до ОСОБА_2 (надалі – ОСОБА_2 , Відповідач) про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та пені, у якому просить стягнути з Відповідача у користь Позивача заборгованість за договором позики від 09.02.2023 у розмірі 7 793 833,65 грн., з яких: 4 000 000 грн. основний борг; 878 583, 11 грн. інфляційне збільшення суми заборгованості; штрафних санкцій у виді подвійної облікової ставки НБ України у розмірі 2 915 250,54 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує на те, що 08.02.2023 між сторонами укладено договір позики та 09.02.2023 додаткову угоду до нього. Позивачем на виконання зазначеного договору перераховано відповідачу на його банківський рахунок безготівковим шляхом грошові кошти у розмірі 4 000 000 грн., про що свідчать копії платіжних інструкцій, які він долучив до позову. Відповідач зобов`язувався виконати свої зобов`язання за вказаним правочином та повернути отриману суму позики у строк до 10.08.2023, однак їх не виконав. Сума заборгованості за основною його частиною на момент подачі позову складає 4 000 000грн. Сторона позивача вказала, що ним 24.11.2025 направлялась на адресу відповідача письмову вимога про повернення боргу, однак ОСОБА_2 його не отримав. Крім того, Позивач просить стягнути із Відповідача інфляційні нарахування нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України за період з.11.08.2023 по 06.01.2026 на загальну суму 878 583,11 грн., а також штрафні санкції у вигляді подвійної облікову ставки НБ України, за період з 11.08.2023 по 06.01.2026 у розмірі 2 915 250,54 грн. Крім цього, сторона позивача просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

2.Стислий зміст відзиву та відповіді на відзив
Представником Відповідача адвокатом Братівник І.В. через систему «Електронний Суд» подано відзив на позов, у якому сторона відповідача позову не визнала. Звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 2 спірного договору сторони узгодили, що позика позика є безпроцентною. Також, Відповідач не визнає факт отримання ним позики у ФОП ОСОБА_1 . Зазначив, що нарахування пені та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання припадає на період введення в Україні військового стану, а тому покликається на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України згідно якого ОСОБА_2 як позивальник звільняється від сплати інфляційних витрат у розмірі 878 583,11 грн. та штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка складає 2 915 250,54 грн. Також, сторона відповідача звертає увагу суду, що стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано належно обґрунтованого розрахунку наданих правових послуг (акту приймання-передачі послуг) із зазначенням їх вартості та доказів їх оплати. 
23.03.2026 стороною позивача через систему «Електронний Суд» подано відповідь на відзив у якому позивач звертає увагу суду на те, що факт передачі коштів Відповідачу на виконання спірного договору позики підтверджено банківськими документами, які наявні у матеріалах справи. Зазначає, що на його думку, Відповідач не звільняється від повернення основного боргу, а застосування пункту 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України не відноситься до даного випадку, оскільки, на його думку, застосовується виключно до правовідносин, які виникли із кредитних правовідносин, а не із договору позики між фізичними особами. Також, зазначає, що понесені витрати на правову допомогу позивачем є співмірними складністю даної справи та на його думку підлягають стягненню із Відповідача. 

3.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою судді від 12.01.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 02.04.2026 у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено для розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 адвокат Дашкевич С.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові, а також у відповіді на відзив.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Братівник І.В., які були неодноразово повідомленими належним чином про дату, час його проведення, не з`явились, із причин визнаних судом неповажними. 

ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом 
08.02.2023 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Позикодавець) та гр. ОСОБА_2 (Позичальник) укладено письмовий договір позики, оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні, згідно із пунктом 1 якого Позикодавець надає шляхом безготівкового переказу (перерахування на банківський рахунок Позичальника), а Позичальник приймає позику – грошові кошти, які зобов`язується повернути в термін визначений договором.
Пунктом 1.1. зазначеного договору сторони передбачили, що сума позики, що надається Позикодавцем та повинна бути повернута Позичальником складає 2 000 000 грн., що є еквівалентом 54 691,73 долари США за курсом НБУ на момент укладення договору позики. 
Повернення суми позики, що відповідає еквіваленту долара США Позичальник зобов`язується здійснити в термін до 10 серпня 2023 року включно. (пункт 1.3 договору).
Позика є безпроцентною. Повернення позиченої суми грошей повинно відбуватись у безготівковій формі шляхом повернення Позикодавцю на банківський рахунок повної суми позики по строку, визначено п.1.1 включно. (п.2 договору).
Факт надання та повернення позики підтверджується банківськими документами щодо здійснення відповідного платежу. Для виконання договору сторони використовують банківські реквізити вказані у даному договорі (п.3 договору). 
Після виконання Позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у Позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання Позичальником свого зобов`язання (п.5 договору).
Відповідно до пункту 6 договору, сторони узгодили, що у випадку порушення (прострочення) Позичальником терміну повернення позики, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день такого порушення (прострочення).
Вказаний правочин підписаний сторонами власноручними підписами із зазначенням своїх особистих даних та реквізитів. 
09 лютого 2023 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору позики від 08 лютого 2023 року, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні, відповідно до пункту 1 якої, сторони дійшли згоди внести зміни та викласти пункти договору у наступній редакції: 1.1. Сума позики, що надається Позикодавцем та повинна бути повернута Позичальником складає 4 000 000 грн., що є еквівалентом 109 383,46 доларів США за курсом НБУ на момент укладення договору. 1.2. Надання (перерахунок) суми позики може здійснюватись довільними частинами шліхом банківського переказу до 10 березня 2023 року включно. Зазначену додаткову угоду підписано сторонами власноручними підписами.
На виконання взятих на себе зобов`язань, які виникли на підставі договору позики від 08.02.2023 з урахуванням додаткової угоди від 09.02.2023, фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 на рахунок Відповідача ОСОБА_2 із зазначенням платежу «Надання позики згідно договору позики від 08.02.2023» перераховано безготівковим шляхом наступні платежі, що підтверджено оглянутими в судовому засіданні платіжними інструкціями:
-№75 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№74 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№73 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№72 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№71 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№70 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№69 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№68 від 17.02.2023 на суму 250 000 грн.;
-№120 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№119 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№118 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№117 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№116 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№115 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№114 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
-№113 від 10.03.2023 на суму 250 000 грн.;
а всього на загальну суму 4 000 000 гривень.
Сторона позивача вказала, що Відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався, згідно домовленостей сторін, передбаченої пунктом 1.3 договору позики від 08.02.2023, повернути отриману ним суму позики, яка склала 4 000 000 грн. у строк до 10.08.2023 включно, однак зазначені зобов`язання Відповідач належним чином не виконав. 
24.11.2025 Позивачем на адресу Відповідач рекомендованим листом із описом вкладення направлено лист–вимогу про повернення суми основного боргу за договором позики від 08.02.2023 із врахуванням додаткової угоди від 09.02.2023 у розмірі 4 000 000 грн. протягом 10 календарних днів із дати його отримання, а також сплатити три відсотки річних та інфляційні витрати. Зазначену вимогу Відповідачем не отримано, про що свідчить дані трекінгу «Укрпошта» за №4600900124190. 

2.Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво– чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6–1967цс15.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що на підставі укладеного 08.02.2023 письмового договору позики, а також додаткової угоди до нього від 09.02.2023, фізична особа підприємець ОСОБА_1 надає шляхом безготівкового переказу, а ОСОБА_2 приймає у позику – грошові кошти у розмірі 4 000 000 грн., які останній зобов`язується повернути у строк до 10.08.2023 року включно. 
Позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним правочином виконав у повному обсязі, здійснивши перерахування обумовленої суми позики безготівковим шляхом на рахунок ОСОБА_2 , із призначенням платежу, що підтверджено зазначеними платіжними інструкціями. 
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідач ОСОБА_2 належними та допустимими доказами зазначені обставини не спростував.
Відтак, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення із Відповідача суми основного боргу за договором позики від 08.02.2023 із урахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди від 09.02.2023 у розмірі 4 000 000 грн. є підставними та підлягають до задоволення.
Щодо вимог позивача про стягнення із Відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 878 583,11 грн., а також штрафних санкцій у виді подвійної облікової ставки НБ України в розмірі 2 915 250,54 грн. застосованої до нього на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 11.08.2023 по 06.01.2026, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває по даний час. 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
Вимоги позивача про застосування ч.2 ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії в Україні воєнного стану.
Таким чином, з огляду на наведені вище норми, відповідача ОСОБА_2 слід звільнити від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, зокрема щодо сплати інфляційних нарахувань на період дії воєнного стану, а також нарахованих штрафних санкцій у виді подвійної облікової ставки НБ України за період їх нарахування з 11.08.2023 по 06.01.2026.
При цьому, суд відкидає твердження сторони позивача про те, що на його думку пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України застосовується виключно до кредитних правовідносин, а не до правовідносин, які випливають із договору позики, укладеного між фізичними особами, оскільки зазначена норма Закону установлює, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, яке виникло унаслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, у тому числі позику банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). При чому, законодавцем не визначено, що таким позикодавцем не може бути фізична особа. 
Вищевикладена правова позиція знайшла своє відображення у постанові ВС від 01.04.2026 у справі №761/18405/23. 
Крім цього, суд погоджується із твердженням сторони відповідача, що відповідно до пункту 2 договору позики від 08.02.2023 сторони визначили, що дана позика є безпроцентною. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Із врахуванням наведеного, суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, доходить до висновку, що з Відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08.02.2023 у розмірі 4 000 000 грн. основної частини боргу, відтак позовні вимоги слід задовольнити частково. У решті вимог, відмовити із наведених вище підстав. 
Судові витрати у вигляді судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути із ОСОБА_2 в користь позивача, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 8 539,65 грн.
Також, вирішуючи вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Згідно частин 1, 3 ст. 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
В обґрунтування понесених судових витрат представник позивача надав договір про надання правової допомоги від 17.12.2025, укладеного між адвокатом Дашкевич С.І. та ФОП ОСОБА_1 , відповідно до пункту 1.1. якого, Адвокат зобов`язується здійснювати захист, представництва Клієнта в судах, державних органах, установах, підприємствах, організаціях, недержавних організаціях, на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. 
У пунктах 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 зазначеного договору, сторони узгодили, що на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки вирішення спору, ступінь важкості справи, обсяг правової допомоги, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта та умов цього договору. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару Адвоката. Сторони погодили гонорар за надання правової допомоги Клієнту, згідно акту виконаних робіт. Грошові кошти на підставі акту виконаних робіт, який є невід`ємною частиною даного договору Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату у спосіб передбачений законом. Клієнт зобов`язаний протягом 10 днів з дати підписання акту виконаних робіт оплатити гонорар у розмірі, визначеному сторонами в акті виконаних робіт. За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатом правової допомоги і її вартість. 
Суд вважає, що вимога позивача у частині стягнення із Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. не підлягає до задоволення, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимими доказів, які б підтверджували їх розмір (гонорар), обсяг наданої Адвокатом правової допомоги. Матеріали справи не містять акту виконаних робіт, який передбачений умовами договору про надання правової допомоги від 17.12.2025 та який є невід`ємною його частиною, у якому сторони визначили гонорар за надання правової допомоги, та її вартість. Адже, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість та розмір таких витрат, про що заперечує сторона Відповідача. При цьому, інших доказів з цього приводу матеріали даної справи не містять. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, – 

У Х В А Л И В :
Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних нарахувань та пені, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму неповернутого боргу за договором позики від 08 лютого 2023 року розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень.
У решті вимог, відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_2 у користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 8 539 (вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 65 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний зміст рішення складено 06.07.2026. 
Головуючий суддя    	В. В. Ромазан