ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
 04 червня 2026 року 	Справа № 903/1075/25	

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи заяву представника відповідача про стягнення судових витрат по справі №903/1075/25 за позовом Фермерського господарства “Агроера Вітто” до Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” про стягнення 712365,35 грн,
ВСТАНОВИВ:
17.11.2025 представник Фермерського господарства “Агроера Вітто” сформував в системі "Електронний суд" позовну заяву до Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” про стягнення 712365,35 грн, в т.ч.: 709101,54 грн авансовий платіж та 3263,81 грн 3% річних.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №3710 від 05.08.2025.
Позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” (вулиця Мирослава Скорика,16, місто Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 13356951) на користь Фермерського господарства “Агроера Вітто” (провулок Центральний, 2, село Кидрасівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24465, код ЄДРПОУ 33959230) 710558,60 грн (сімсот десять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 60 коп.) заборгованості, в т.ч.: 709101,54 грн основний борг та 1457,06 грн 3% річних, а також 8526,70 грн (вісім тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 70 коп.) витрат по сплаті судового збору та 9974,64 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 64 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.
26.12.2025 представниця відповідача сформував в системі “Електронний суд” заяву про стягнення судових витрат, в якій просить здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених Приватним акціонерним товариством “Волинська фондова компанія” в даній справі.
Разом з цим, відповідно до відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу програмного комплексу “Діловодство спеціалізованого суду”, суддя Гарбар І.О. в період з 24.12.2025 по 09.01.2026 перебував у відпустці.
У відповідності до Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Волинської області затверджених зборами суддів Господарського суду Волинської області від 03.04.2025 (зі змінами від 11.04.2025), заяви, розгляд яких передбачено здійснити у десятиденний термін (крім заяв, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення), не розподіляються щодо конкретного судді, якщо вони надійшли за чотирнадцять календарних днів до початку відпустки, тривалість якої становить не менше чотирнадцяти календарних днів, або з моменту підписання головою суду чи особою, яка виконує його обов`язки, наказу про надання відпустки та підлягають повторному автоматизованому розподілу між суддями за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду.
08.01.2026 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" на рішення господарського суду Волинської області у справі №903/1075/25 від 23.12.2025 за позовом Фермерського господарства “Агроера Вітто” до Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" про стягнення 712365,35 грн.
09.01.2026 на електронну адресу Господарського суду надійшов лист від Північно-західного апеляційного господарського суду про термінове надіслання належним чином оформлених матеріалів справи №903/1075/25 до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 12.01.2026 відкладено вирішення питання про прийняття заяви представника відповідача про стягнення судових витрат по справі №903/1075/25 за позовом Фермерського господарства “Агроера Вітто” до Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” про стягнення 712365,35 грн, до повернення справи до Господарського суду Волинської області.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” на рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі № 903/1075/25 задоволено. Рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі №903/1075/25 скасовано. Прийняти нове рішення. В позові відмовити. Стягнути з Фермерського господарства “Агроера Вітто” на користь Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” 12822,58 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. Стягнути з Фермерського господарства “Агроера Вітто” на користь Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Доручити Господарському суду Волинської області видати накази на виконання вказаної постанови. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України. Справу № 903/1075/25 повернути до Господарського суду Волинської області. 
21.05.2026 справа №903/1075/25 повернута до Господарського суду Волинської області.
Ухвалою суду від 25.05.2026 прийнято до розгляду заяву представника відповідача про стягнення судових витрат. Постановлено здійснювати розгляд заяви без виклику (повідомлення) учасників справи. Запропоновано позивачу надати до суду в строк до 29.05.2026 письмові пояснення/заперечення щодо поданої відповідачем заяви, з доказами їх направлення відповідачу. Відповідачу запропоновано в строк до 27.05.2026 уточнити прохальну частину заяви від 26.12.2025, з зазначенням суми стягнення витрат на правову допомогу.
26.05.2026 представник відповідача сформував в системі «Електронний суд» заяву, в якій зазначив, що до заяви про стягнення судових витрат від 26.12.2026 відповідачем було долучено копію Договору №04/02/25 про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року з Додатковою угодою №7 від 25.11.2025 року, копію калькуляції вартості надання послуг професійної правничої допомоги № 72 від 26.12.2025 року, копію акту № 72 про надання послуг професійної правничої допомоги від 26.12.2025 року. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу по даній справі відповідають вимогам законодавства та принципам справедливості та розумності. Гонорар у розмірі 70 000,00 грн співрозмірний із складністю справи, обсягом та часом роботи адвоката, його кваліфікацією та досвідом. Зокрема, адвокатом було сформовано правову позицію у справі, зібрано та досліджено письмові докази, які долучено до відзиву, а також вивчено нормативно-правові акти. 
У вказаній заяві представник відповідача просить суд прийняти додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат ПрАТ «ВФК» у Господарському суді Волинської області у розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч гривень 00 коп.) грн із врахуванням наданих доказів.
26.05.2026 представник позивача сформував в системі «Електронний суд» заперечення на клопотання (заяву), в якому зазначив, що 25.05.2026 представником позивача подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2026 року у справі №903/1075/25, якою скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 23 грудня 2025 року у справі № 903/1075/25 та прийнято нове рішення.
Разом з касаційною скаргою сторона позивача заявила клопотання про зупинення виконання постанови суду апеляційної інстанції в частині стягнення судових витрат до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Вважає заяву відповідача про стягнення судових витрат передчасною та такою, що не підлягає задоволенню на даному етапі судового розгляду. 
У вказаних запереченнях представник позивача просить суд врахувати дані заперечення при ухваленні рішення щодо розподілу судових витрат за заявою представника відповідача ПрАТ Волинська фондова компанія, оскільки остаточне рішення по суті ще не ухвалено, що робить вимогу передчасною. Не видавати судові накази по справі №903/1075/25 до ухвалення остаточного рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 244 ГПК України, заява про ухвалення додаткового рішення подається до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 у справі №904/8884/21 зроблено висновки про те, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, який усуває недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.
Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги ( див. постанову ВПВС від 05 червня 2024 у справі № 910/14524/22).
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” (вулиця Мирослава Скорика,16, місто Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 13356951) на користь Фермерського господарства “Агроера Вітто” (провулок Центральний, 2, село Кидрасівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24465, код ЄДРПОУ 33959230) 710558,60 грн (сімсот десять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 60 коп.) заборгованості, в т.ч.: 709101,54 грн основний борг та 1457,06 грн 3% річних, а також 8526,70 грн (вісім тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 70 коп.) витрат по сплаті судового збору та 9974,64 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 64 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” на рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі № 903/1075/25 задоволено. Рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі №903/1075/25 скасовано. Прийнято нове рішення. В позові відмовити. Стягнути з Фермерського господарства “Агроера Вітто” на користь Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” 12822,58 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. Стягнути з Фермерського господарства “Агроера Вітто” на користь Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. Доручити Господарському суду Волинської області видати накази на виконання вказаної постанови. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
При цьому, суд зазначає, що додаткове рішення (ухвала) є засобом доповнення змісту рішення суду, тобто виправлення його неповноти при незмінності усього змісту. Унормовані названою статтею процесуального закону підстави для його ухвалення є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, приписами вищенаведеної норми визначається порядок подання стороною доказів щодо витрат, пов`язаних із судовим розглядом, зокрема, на правничу допомогу адвоката, у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Порядок подачі таких документів з відповідною заявою в письмовому провадженні Господарським процесуальним кодексом України не визначено.
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі №242/4741/16-ц).
Сторонами договору про надання правової допомоги визначено розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати, так/або фіксованого розміру), що, в свою чергу, відповідає правовій позиції Верховного Суду, котра сформована у Постанові від 06 березня 2019 року по справі №922/1163/18.
У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу 70 000,00 (сімдесят тисяч) гривень. Докази понесення ПрАТ «Волинська Фондова Компанія» судових витрат, заявлених до відшкодування, будуть подані в порядку та у строки, передбачені у ч.8 ст.129 ГПК України. 
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наданими позивачем доказами:
-ордер серія АС №1166644 від 09.12.2025;
- договір про надання правничої допомоги №04/02/25  від 04.02.2025 року (далі Договір);
- додаткова угода №7 від 25.11.2025 року до договору про надання правничої допомоги №04/02/25  від 04.02.2025 року; 
- калькуляція вартості надання послуг професійної правничої допомоги № 72 від 26.12.2025 року по додатковій угоді №7 від 25.11.2025 року до договору про надання правничої допомоги №04/02/25  від 04.02.2025 року;
- акт про надання послуг професійної правничої допомоги № 72 від 26.12.2025 року.
Відповідно до п. Договору1.1. Клієнт доручає, а Адвокатське бюро відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати інші види правничої допомоги (далі у тексті - правничої допомога) в обсязі та на умовах, встановлених цим Договором та за домовленістю Сторін, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та всі фактично понесені Адвокатським бюро витрати у зв`язку з виконанням даного Договору.
Згідно п. 1.2. Договору Адвокатське бюро за цим Договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правничу допомогу Клієнту зміст якої викладений в додаткових угодах до даного Договору.
Пунктами 2.2.2., 2.2.14 сторони передбачили, що клієнт зобов`язується, зокрема: своєчасно та у повному обсязі сплатити Адвокатському бюро обумовлений Сторонами гонорар; підписати акт наданих послуг (правничої допомоги) протягом 3 (трьох) днів з моменту його отримання або протягом цього ж строку надати Адвокатському бюро поштою (рекомендованим листом) свої мотивовані заперечення.
Відповідно до умов Договору до правил та обов`язків адвокатського бюро входить.
Згідно п. 3.1.2. представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта у судових інстанціях, незалежно від територіальності, спеціалізації та інстанційності, в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах (у тому числі, але не виключно, у територіальних підрозділах Національній поліції, у Державній фіскальній службі, перед органами досудового розслідування та прокуратури), на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 
Відповідно до п. 3.1.4. складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3.1.6. збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.
Відповідно до п. 3.1.11. користуватися всіма загальними та спеціальними правами, передбаченими відповідними процесуальними кодексами, зокрема, але не виключно, Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно п. 3.1.12. сплачувати судовий збір, державне мито, суми інших витрат, необхідних для забезпечення судового процесу при зверненні з позовними заявами, заявами, скаргами, включаючи апеляційні і касаційні скарги від імені Клієнта, а також оплачувати інші судові витрати.
Відповідно до п. 3.1.13. користуватись іншими права, передбаченими законодавством України та Договором.
Пунктом 4.2. Договору передбачено, що на визначення розміру гонорару Адвокатського бюро впливають строки вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правничої допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. 
Відповідно до п. 4.3. Договору, розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатським бюро позитивного результату, якого бажає Клієнт. 
Згідно п. 4.4. Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокатському бюро за надану в межах цього Договору правничу допомогу, встановлюється у відповідній додатковій угоді до даного Договору.
Пунктом 4.6. Договору передбачено, що на підтвердження факту надання Адвокатським бюро Клієнту правничої допомоги відповідно до умов цього Договору Адвокатським бюро складається акт наданих послуг (правничої допомоги) (далі у тексті - Акт), який направляється або вручається під розписку Клієнту.
Відповідно до п. 4.11. Договору, клієнт оплачує гонорар не пізніше 5 робочих днів після підписання акту наданих послуг (правничої допомоги), якщо інші умови оплати не передбачені Договором.
В додатковій угоді №7 від 25.11.2025 року до договору про надання правничої допомоги №04/02/25 від 04.02.2025 року сторони погодили, що правнича допомога, з питань, визначених у цій Додатковій угоді, є оплатною та її вартість (гонорар) є узгодженою та становить 70000 грн. Вид правничої допомоги: надання правничої допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Господарському суді Волинської області у справі № 903/1075/25 за позовом Фермерського господарства «Агроера Вітто» про стягнення заборгованості за договором поставки, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства, підготовка відзиву на позовну заяву, клопотань, інших процесуальних документів в даній справі, збирання доказів, вчинення будь-яких інших дій, що на думку Адвокатського бюро, є необхідними для належного захисту інтересів Клієнта.
Відповідно до п.п. 2, 3 додаткової угоди, оплата правничої допомоги здійснюється до 31.03.2026 року шляхом перерахування Клієнтом на поточний рахунок Бюро. Дана Додаткова угода складає невід`ємну частину Договору та вступає в силу з моменту підписання її сторонами.
Згідно акту про надання послуг професійної правничої допомоги № 72 від 26.12.2025 року сторони погодили, що за Додатковою угодою №7 від 25.11.2025 року до Договору №04/02/25 про надання правничої допомоги від 04.02.2025 року були надані Клієнту наступні послуги, а саме: надання правничої допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Господарському суді Волинської області у справі № 903/1075/25 за позовом Фермерського господарства «Агроера Вітто» про стягнення заборгованості за договором поставки, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства, підготовка відзиву на позовну заяву, клопотань, інших процесуальних документів в даній справі, збирання доказів, вчинення будь-яких інших дій, що на думку Адвокатського бюро, є необхідними для належного захисту інтересів Клієнта. Кількість затрачених годин- 14. Ціна за годину 5000 грн. Вартість наданих правничих послуг становить 70 000,00 (сімдесят тисяч грн. 00 коп.) гривень, без ПДВ. Послуги надані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одної не мають.
У зв`язку з вищенаведеним, представник відповідача просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 70000 гривень.
При цьому варто зауважити, що згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду визначеною, зокрема в постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 20.12.2018 у справі №316/1923/16-а, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, не вимагається надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, крім детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та витраченого ним часу (при погодинній оплаті) на підтвердження того, що такі роботи були виконані (послуги надані).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі №922/2869/19 “суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони” та “суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання” не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що “під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19: “Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції”.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.
В наступному ці висновки послідовно було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто, критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Верховний Суд в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19 висловив таї позицію:
“ 3.42. При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до укладеної угоди клієнтом, адвокат виконує обов`язки з представництва інтересів клієнта у суді, також бере на себе відповідальність здійснювати таке представництво у комплексі, не за взяту кожну окрему правничу дію, наприклад тільки написати процесуальна документ або суто виступити у судовому засіданні. Саме вчинення комплексу правничих дій забезпечить належну реалізацію прав та обов`язків клієнта д представництва його інтересів. (...)
3.44. Так, у частині першій статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги - є види адвокатські діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
3.45. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпечені реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративної та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільно позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
3.46. Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представниця інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
3.47. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередньо участь у судовому засіданні.
3.48. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При ньому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
3.49. З огляду на що колегія суддів вважає, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.”
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Тож, сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі.
Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 вказує, що види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” і процесуального закону. Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
Разом з тим, акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
З огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, суд вважає, що розмір заявлених представником Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 70000,00 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі, а їх стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
Враховуючи наведене, оцінивши подані представником відповідача докази на підтвердження понесених ним витрат, спір, який виник між позивачем і відповідачем, не є складним, справа № 903/1075/25 є малозначною в розумінні ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, підготовка відзиву на позовну заяву не вимагала від адвоката затрат значного обсягу часу, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справин, суд керуючись статтями 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що витрати Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді, підлягають розподілу частково у сумі 25000,00 грн.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Щодо передчасності розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з поданням касаційної скарги.
Суд відхиляє доводи позивача про передчасність розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з поданням касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026.
Відповідно до частини першої статті 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Судом встановлено, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1075/25 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вказана постанова набрала законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сам по собі факт подання касаційної скарги не свідчить про неможливість розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення та не є підставою для відмови у її розгляді.
За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись ст.ст. 13, 73-80, 123, 126, 129, 221, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
ВИРІШИВ:
1. Заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Фермерського господарства “Агроера Вітто” (провулок Центральний, 2, село Кидрасівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24465, код ЄДРПОУ 33959230) на користь Приватного акціонерного товариства “Волинська фондова компанія” (вулиця Мирослава Скорика,16, місто Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 13356951) 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч грн) витрат на професійну правничу допомогу.
3. В решті заяви відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Додаткове рішення виготовлено 04.06.2026.
Суддя   Гарбар І. О.