П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3062/25
Провадження № 22-ц/4815/477/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Боймиструк С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романчук Іванни Іванівни на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :
13 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 , з позовними вимогами про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору, всього в сумі 30 219 грн. 76 коп., понесених судових витрат по справі у вигляді судового збору 2422 грн. 40 коп.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 , 10.11.2023 було укладено кредитний договір № 10.11.2023-100000307, за яким відповідач отримав кредит в сумі 13 000 грн., строком на 140 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит.
ОСОБА_1 зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 13.09.2025 заборгованість становить всього 30 219 грн. 76 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 000 грн., по процентам в розмірі 16 249,94 грн., заборгованість за комісією 969,76 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість по кредитному договору № 10.11.2023-100000307 від 10.11.2023 на загальну суму 30 219 грн. 76 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам в розмірі 16 249 грн. 94 коп., заборгованість за комісією 969 грн. 76 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а всього на загальну суму 32 642 грн. 16 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, докази по справі оцінено однобічно, що призвело до прийняття незаконного та обґрунтованого рішення.
Вказує, що положення договору № 10.11.2023-100000307 від 10.11.2023 про сплату позичальником на корить позивача комісії за надання кредиту (п. 9 договору) суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, вважає, що позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання та обслуговування кредиту на загальну суму 1950.00 грн., а відтак, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з апелянта заборгованості за комісією та збільшення суми заборгованості по відсотках на суму комісії є необґрунтованими.
09.02.2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр», відповідно до якого просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року без змін.
Позивач вказує, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зауважує, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Наголошує, що кредитний договір відповідачем було підписано без будь-яких застережень. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвоката Романчук Іванна Іванівна, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року, оскаржується в частині стягнення з останнього комісії за надання кредиту на загальну суму 1950.00 грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10.11.2023-100000307, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), Заявки та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) укладення кредитного договору. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 13 000 грн., строком на 140 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Дата видачі кредиту 10.11.2023, дата повернення кредиту 28.03.2024.
У п. 9 Заявки кредитного договору № 10.11.2023-100000307 (кредитної лінії) зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія") 15% від суми Кредиту та дорівнює 1950 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
У п. 11 Договору визначено, що тарифи та комісії за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає супутніх послуг.
Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №10.11.2023-100000307 заборгованість відповідача складає 30 219 грн. 76 коп., в тому числі заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам в розмірі 16 249 грн. 94 коп., заборгованість за комісією 969 грн. 76 коп., нарахована за період з 10.11.2023 по 28.03.2024.
Переглядаючи оскаржуване рішення в частині фактично оскаржуваних грошових сум, а саме щодо стягнення з ОСОБА_1 комісії за надання кредиту на загальну суму 1950.00 грн., апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У даній справі необхідність внесення Позичальником комісії у розмірі 1950.00 грн. за обслуговування кредитної заборгованості та її розмір передбачена: п. 10 заявки про укладення кредитного договору від 10.11.2023 (а.с. 18 зворот), підтвердженням укладення кредитного договору № 10.11.2023-100000307 від 10.11.2023 (наявна вказівка, що дане підтвердження є невід`ємною частиною договору), визначено, що комісія сплачується двома платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: 1 платіж у розмірі 980.18 коп., 2 платіж у розмірі 969.82 грн. (а.с. 18) та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної вартості ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 23).
Доводи відповідача про те, що комісія за обслуговування кредиту включена до суми процентів за користування кредитом спростовується умовами кредитного договору, якими окремо визначено порядок нараховування процентів за користування кредитом (пункт 7 договору), які є платою за користування кредитними коштами та п. 9 передбачає комісію за надання кредиту як самостійного платежу нарахованого та облікованого в день видачі кредиту.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що включення до загальної суми заборгованості за кредитним договором відсотків за користування кредитними коштами та комісії є обґрунтованим та узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Романчук Іванни Іванівни залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       Боймиструк С.В.

Судді:         Гордійчук С.О.

Шимків С.С.