справа № 619/4093/24
провадження № 2/619/18/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області 
у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Вишневської О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дергачі цивільну справу за позовом керівника Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство "Харківська лісова науково-дослідна станція", про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування реєстрації, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями лісового фонду, встановив:
Короткий зміст позовних вимог. 
Керівник Дергачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди Харківській районній військовій (державній) адміністрації у користуванні і розпорядженні землями державної власності лісового фонду шляхом: 
-визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2014, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. та зареєстрований за номером №1124 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5348705); 
-скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 площею 0,25 га (номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5348705); 
-скасування державної реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 площею 0,25 га в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень;
- зобов`язання ОСОБА_2 повернути державі в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, загальною площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішеннями Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 02 березня 2010 року передано у власність 12 фізичним особам 12 земельних ділянок загальною площею 2 га для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку. Під час перевірки та досудового розслідування достовірно встановлено, що безоплатна передача зазначених земельних ділянок призвела до фактичного вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу (на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 20 січня 2015 року №16 змінено назву на ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція») земель лісогосподарського призначення. Зазначає, що ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувало вилучення вказаних земель зі свого постійного користування. Крім того, зміна цільового призначення земель із категорії земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови не проводилася. Вказане свідчить про незаконне вибуття з власності держави без належного дотримання процедури вилучення земельних ділянок із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» в порядку статті 149 ЗК України. Рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У подальшому, рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, цільовим призначенням якого є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованому у с. Лужок Дергачівського району Харківської області. На підставі вказаних рішень та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, затверджених посадовими особами управління Держкомзему у Дергачівському районі та відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №11618. Одночасно з цим, за результатами перевірки, проведеної прокуратурою району, встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим № 6322055903:00:000:0108 відповідно до інформації посадових осіб ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» перебуває у кварталі №33 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду, переданих у постійне користування ДП «Харківській лісовій науково-дослідній станції». Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на підставі матеріалів лісовпорядкування, які згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 06 листопада 2009 року №634 Данилівському дослідному держлісгоспу надано в постійне користування земельну ділянку № 6322010100:27:000:0004 площею 3,3047 га урочища «Бор Чернея». Крім того, вищевказаній земельній ділянці площею 3,3047 га присвоєний кадастровий номер 6322010100:27:000:0004, що підтверджується довідкою Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 31 січня 2006 року. Проведеними дослідженнями Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» із залучення відповідних спеціалістів у сфері топо-геодезичних вишукувань встановлено, що координати поворотних точок спірної земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 перебувають у межах земельної ділянки площею 3,3047 га з кадастровим номером 6322010100:27:000:0004 ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 »; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6322055903:00:000:0108) площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300419 та виданий ОСОБА_1 ; витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року в задоволені позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» - відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року скасувати і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6322055903:00:000:0108, площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300419, виданий ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути державі земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 6322055903:00:000:0108, що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. В свою чергу, постановою Верховного Суду від 21.06.2023 (яка надійшла до окружної прокуратури 08.04.2024 та зареєстрована та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.02.2024) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 в частині вирішення позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки скасовано, позов в цій частині залишено без розгляду. Виходячи зі змісту постанови Верховного Суду від 21.06.2023, на теперішній час залишаються задоволеними позовні вимоги: «Визнати недійсним рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ». Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6322055903:00:000:0108, площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300419, виданий ОСОБА_1 . В свою чергу, задоволення вказаних вимог та їх виконання не може привести до поновлення порушених інтересів держави з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, що належить до земель лісогосподарського призначення, на теперішній час продовжує перебувати у приватній власності фізичної особи – ОСОБА_2 . Посилаючись на ст. 391 ЦК України просить задовольнити позов.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України Сапітон Д.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання була належним чином повідомлена, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення. Також ОСОБА_1 повідомлялася за допомогою оголошення, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України».
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання була належним чином повідомлена, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, яке отримано 06.03.2026. Також ОСОБА_2 повідомлялася за допомогою оголошення, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України».
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» Муха А.І. надав суду заяву, у якій позовні вимоги прокурора підтримав та просив їх задовольнити.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розпорядженням Харківської обласної адміністрації від 06 листопада 2009 року № 634 надано Данилівському дослідному державному лісгоспу у постійне користування за рахунок земель лісогосподарського призначення за межами населених пунктів Дергачівської міської ради на території Дергачівського району земельні ділянки загальною площею 2879,8930 га для ведення лісового господарства та проведення науково-дослідних робіт, в т.ч. земельна ділянка № НОМЕР_1 урочища «Бор Чернея» площею 3,3047 га (т.1 зв. сторона а.с.82-83).
Рішенням ХLІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 липня 2009 року громадянці ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,2500 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 зв. сторона а.с.81). 
Рішенням LІV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року громадянці ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га в с. Лужок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6322055903:00:000:0108 (т.1 а.с.82).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 116181, який посвідчує право останньої на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.79).
14 квітня 2014 року ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , який, у свою чергу, діяв від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О. М. за № 1124, відповідно до умов якого ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 80-81).
З листа заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 26.06.2014 вбачається, що надання земельних ділянок безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лужок із земель лісогосподарського призначення, які при цьому перебувають в користуванні Данилівського дослідного Державного лісгоспу, без зміни цільового призначення та без вилучення у постійного користувача суперечить вимогам ст. 118, 149, 151 ЗК України та постанови КМУ від 26.05.2004 № 677. Розпорядженням КМУ № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними ділянками» зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду ( т. 1, а.с. 83-85).
З листа директора інституту «Харківдіпроагроліс» Харківського державно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства від 22.07.2014 вбачається, що за результатами суміщення, земельні ділянки, кад. номери: 6322055903:00:000:0104, 6322055903:00:000:0105, 6322055903:00:000:0106, 6322055903:00:000:0108, 6322055903:00:000:0109, 6322055903:00:000:0110, 6322055903:00:000:0111, 6322055903:00:000:0112, 6322055903:00:000:0113, 6322055903:00:000:0114 та 6322055903:00:000:0115, знаходяться в межах ділянки лісогосподарського призначення, кадастровий номер 6322055903:00:000:0104 (т. 1 зв. сторона а.с. 85).
Згідно з кадастровим планом земельній ділянці № НОМЕР_1 надано кадастровий № 6322010100:27:000:0004 (т.1 а.с.86 та зв. сторона).
Із повідомлення т.в.о. директора ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ВО «Укрдержліспроект» № 99 від 13.03.2023 повідомляє, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0104 знаходиться в межах кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0104 з межами кв. АДРЕСА_2 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,1500 га із загальної площі ділянки 0,1500 га. Земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 частково знаходиться в межах кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 з межами кв. АДРЕСА_2 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,1887 га із загальної площі ділянки 0,2500 га (т. 1 а.с. 87, 88).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 374959857 від 18.04.2024 – земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, площею 0,25 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право 5348705, є приватною власністю ОСОБА_2 , дата реєстрації: 14.04.2014, державний реєстратор: приватний нотаріус Коробець О.М. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяження: номер обтяження 8711572, дата: 12.02.2015, державний реєстратор Дергачівське районне управління юстиції на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 06.02.2025, вид обтяження: арешт нерухомого майна (т. 1 зв. сторона а.с. 88-89). 
Відповідно до поземельної книги від 02.11.2010 – земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108, площею 0,2500, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акту ЯЛ 116181 від 02.11.2010, реєстраційний номер 011069300419, дата державної реєстрації 14.04.2014, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 5347858, приватним нотаріусом Коробець О.М., право власності припинено 14.04.2014. З 14.04.2014 належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 5348705, приватним нотаріусом Коробець О.М. Оціночна вартість земельної ділянки 304 619,54 грн (т. 1 а.с. 90-105, 106-107).
За даними начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.04.2024 щодо місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 – враховуючи дані індексних кадастрових карт та беручи до уваги, що проект встановлення меж сільських населених пунктів Малоданилівської селищної ради та формування території вказаної ради, розроблених ХФ «УкрНИИЗемпроект» у 1992 році, не були затверджені у встановленому порядку. Запитувана земельна ділянка, починаючи з 1 січня 2021 року вважається такою, що розташована в межах с. Лужок, на території Малоданилівської селищної ради Харківського (колишнього Дергачівського) району Харківської області (т. 1 а.с. 111).
За даними т.в.о. директора ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» № 230 від 07.05.2024 – земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 має частковий перетин з межами кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 з межами кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», становить 0,1887 га із загальної площі ділянки 0,2500 га (т. 1 зв. сторона а.с. 131-132).
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.10.2019 відмовлено у задоволенні позову прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту, витребування земельної ділянки. Скасовано заходи забезпечення позову у виді заборони відчуження земельної ділянки, площею 0,25 га (кадастровий номер 6322055903:00:000:0108) на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, які були вжиті згідно з ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 6 лютого 2015 року (т. 1 зв. сторона а.с. 51-56).
Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 апеляційні скарги прокурора Харківської області Фільчакова О. та Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» в особі заступника директора Мостепанюка А.А. задоволено. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року скасовано. Позов прокурора Дергачівського району Харківської області, в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, Відділ містобудування, архітектури та цивільного захисту Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту, витребування земельної ділянки задоволено частково. Визнано недійсним рішення ХLIV сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 ». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6322055903:00:000:0108) площею 0,25 га серії ЯЛ № 116181, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300419 та виданий на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути державі в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 6322055903:00:000:0108), що знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (т. 1 а.с. 57-68).
Постановою Верховного Суду від 21.06.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року в частині вирішення позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки скасовано, позов в цій частині залишено без розгляду ( т. 1 а.с. 70-78).
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 березня 2026 року у справі № 619/2698/25 позов Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном – задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні земельними ділянками та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0109 площею 0,1825 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0114 площею 0,1476 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0104 площею 0,1500 га; земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0106 площею 0,1910 га, які знаходяться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 площею 0,2500 га, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. У задоволенні інших позовних вимог – відмовлено. Рішення набрало законної сили.
Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. 
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначила, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18). 
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15 (пункт 14)). 
Згідно з частиною другою статті 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. 
В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. 
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України). 
Так, за даними т.в.о. директора ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» № 230 від 07.05.2024 – земельна ділянка з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 має частковий перетин з межами кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 6322055903:00:000:0108 з межами кв. 33 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», становить 0,1887 га із загальної площі ділянки 0,2500 га (т. 1 зв. сторона а.с. 131-132).
З листа директора інституту «Харківдіпроагроліс» Харківського державно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства від 22.07.2014 вбачається, що за результатами суміщення, земельна ділянка, кадастровий номер 6322055903:00:000:0108, знаходиться в межах ділянки лісогосподарського призначення, кадастровий номер 6322055903:00:000:0104. 
При цьому ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не погоджувало вилучення спірної земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення, проєкти землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінювалося, не погоджувалися. 
Водночас у 2010 році зазначену земельну ділянку було передано у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а в подальшому відчужено ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу.
Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. 
Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. 
Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. 
Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України. 
Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови). 
Звертаючись до суду з позовом прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, а її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства. З огляду на це прокурор зазначав про наявність підстав для усунення державі перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом, зокрема, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень та зобов`язання повернути земельну ділянку, що, на його переконання, відповідає негаторному позову як належному способу захисту порушеного права.
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19), на які посилався заявник у касаційній скарзі). 
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)). 
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70, 71)). 
Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою. 
З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном. 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14 (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18) зазначила, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. 
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц). 
Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (провадження № 14-651цс18)). 
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний позивачем спосіб. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. 
У рішенні Європейського суду з прав людини «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж унаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливості цивільного провадження, принципу змагальності судового процесу. 
Отже, застосування принципу jura novit curia не є безмежним, оскільки, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. 
Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку. 
Таким чином, встановивши, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, яка, на думку прокурора, є ділянкою лісогосподарського призначення та перебувала у власності держави, суд дійшов висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду. 
Отже, обраний прокурором спосіб захисту є неефективним. У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що держава позбавлена права володіння земельною ділянкою. 
Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі № 369/2869/22 (провадження № 61-15246св23), від 11 червня 2024 року у справі № 370/600/22 (провадження № 61-781св24), від 09 жовтня 2024 року у справі № 369/13968/21 (провадження № 61-9356св24), від 11 листопада 2024 року у справі № 369/6894/22 (провадження № 61-2657св24), від 05 червня 2025 року у справі № 369/12433/21 (провадження № 61-7332св24), від 22 січня 2026 року у справі № 369/13964/21 (провадження № 61-4212св25).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, а така вимога може розглядатися виключно стосовно тієї частини земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка, щодо якої наявні підстави для витребування (тобто така, що накладається на смугу відведення залізниці), має бути належним чином ідентифікована, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок меж та даних щодо прив`язки цих поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). У контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, яка належить позивачу на праві постійного користування та накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності відповідача. 
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Інакше кажучи, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, що не є предметом спору та правомірність набуття якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. 
Верховний Суд у постанові від 5 листопада 2025 року у справі № 370/1339/19 (провадження № 61-8601св24)) зазначив, що, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності на частину земельної ділянки зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача. Натомість вимоги про припинення права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому позовні вимоги про припинення права власності відповідача на земельну ділянку та визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки не є належним способом захисту порушеного права. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Оцінка доводам позивача щодо порушення його права (інтересу) (вирішення спору по суті) має надаватися лише за належною вимогою. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. 
Верховний Суд у постанові від 14 січня 2026 року у справі № 305/28/24 (провадження № 61-9390св25) також зазначив, що не може вважатися належним і правомірним такий спосіб захисту, який спричиняє втручання у право власності на майно, щодо якого відсутній спір. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу державної влади та повернення сторін у попередній стан призводить до позбавлення відповідача права власності не лише на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, а й на ту її частину, яка не є спірною та правомірність набуття у власність якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. Витребування земельної ділянки у власність держави потребує оцінки добросовісності дій фактичного володільця, який набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення органу державної влади, а також оцінки пропорційності втручання у його право власності відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивача є віндикаційний позов, а саме позов про витребування тієї частини земельної ділянки, яка фактично накладається.
Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка, підстави для витребування якої наявні (тобто така, що накладається на суміжну земельну ділянку), має бути ідентифікована, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок меж та даних про їх прив`язку до пунктів державної геодезичної мережі. 
Таким чином, у спорах цієї категорії належним (правомірним) способом захисту є віндикаційний позов за умови доведення факту накладення земельних ділянок, протиправності вибуття майна та ідентифікації спірної частини земельної ділянки. У разі задоволення таких вимог спірна земельна ділянка лісового фонду підлягає поверненню у власність особи, яка довела порушення свого права. 
Щодо земельних ділянок лісового фонду, Велика Палата Верховного Суду визначила ефективним способом захисту порушеного права власності саме віндикаційний позов, оскільки за вимогами законодавства землі лісового фонду за певних обставин можуть перебувати у приватній власності. Відтак саме вимоги про витребування земельної ділянки, а не про усунення перешкод у здійсненні права власності (як помилково визначив прокурор, сприятимуть дійсному захисту прав власника щодо земель лісового фонду. 
Судове рішення про витребування земельної ділянки або частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення відповідних відомостей про права на земельну ділянку до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у порядку, визначеному законодавством. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний прокурором спосіб захисту є неефективним. У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки або її частини з чужого незаконного володіння за умови доведення факту накладення земельних ділянок, з урахуванням того, що держава була позбавлена права володіння земельною ділянкою.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2014; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку; скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень – також не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
ухвалив:
У задоволенні позову керівника Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство "Харківська лісова науково-дослідна станція" про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування реєстрації, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями лісового фонду – відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: Дергачівська окружна прокуратура, ЄДРПОУ: 0291010829, місцезнаходження: 62300, Харківська область, м. Дергачі, вул. Європейська, буд. 63;
позивач: Харківська районна державна (військова) адміністрація, ЄДРПОУ: 04058775, місцезнаходження: 61098, м. Харків, шосе Григорівське, буд. 52;
позивач: Державне агентство лісових ресурсів України, ЄДРПОУ: 377507901, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 9а;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 : РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ;
третя особа: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція»: код ЄДРПОУ 00994058, місцезнаходження: 62340, с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Суддя  О. В. Пруднікова