ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

27 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/409/26	

Луганський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Смішливої Т. В.,
за участі
секретаря судового засідання Пономарьової .О. І ,
позивача ОСОБА_1 ,
представника І відповідача Панасенка Б. А.,
представника ІІ відповідача Іванової Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України та Харківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 06.03.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла сформована 03.03.2026 позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (далі – відповідач-1) та Харківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (далі – відповідач-2), в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
- визнати протиправною пропозицію керівника державної служби Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 31.12.2025, що направлена листом Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 31.12.2025 вих. № 14.4/34/90/25/Пв;
- визнати протиправним та скасувати наказ Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.02.2026 № 351/04 «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно з яким його звільнено з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 03 лютого 2026 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 04 лютого 2026 року;
- стягнути з Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 лютого 2026 року по день постановлення рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.12.2022 № 4926/04 позивач з 02.01.2023 займав посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується записом у його трудовій книжці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», зокрема, перейменовано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, а також утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, у тому числі Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
На виконання вказаної постанови 31 грудня 2025 року фактично проведено перейменовання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України включає в себе три області, а саме Полтавську, Сумську та Чернігівську області. 
Також утворено нове управління, а саме Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, яке включає в себе Донецьку, Луганську та Харківську області.
Згідно зведеного штатного розпису на 2025 рік функції Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції передано до новоутвореного Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, та утворено Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
Таким чином функціональні обов`язки заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції передано новоутвореному Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Позивачу 31.12.2025 за № 14.4/34/90/25/Пв через систему електронного документообігу АСКОД, що функціонує в Сумському міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України, надійшло попередження від відділу організації роботи та розвитку персоналу у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що у зв`язку із затвердженням наказом Міністерства юстиції України від 07.11.2025 № 3039/5 структури та штатної чисельності Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а також затвердженням Державним секретарем Міністерства юстиції України Буханевичем О. М. штатного розпису на 2025 рік Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відповідно до наказу Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 31.12.2025 № 2/04 «Про структуру та штатну чисельність, перелік працівників, зведений штатний розпис та штатний розпис на 2025 рік Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України», введено в дію структуру та штатну чисельність Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, штатний розпис на 2025 рік Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, згідно яких скорочується штат державних службовців, у тому числі посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивачу запропоновано зайняти посаду заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Вказане попередження підписане начальником Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
02 січня 2026 року на електрону пошту відділу організації роботи та розвитку персоналу у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (станом на 02 січня позивачу закрили доступ до системи електронного документообігу АСКОД) позивач направив фото ознайомлення з попередженням та вказав, що згоду на зайняття запропонованої посади надасть до закінчення 30 денного терміну.
Позивачу 23 січня 2026 року телефоном з відділу організації роботи та розвитку персоналу у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшло питання про те, чи буде він переводитися на нижчу посаду, на що позивач повідомив, що отримав пропозицію написати заяву про відмову від запропонованої посади.
Після цього позивач 23 січня 2026 року в месенджері Viber направив першому відповідачу заяву, вказавши, що 31.12.2025 в системі електронного документообігу позивачу надійшло попередження про скорочення штату державних службовців, у тому числі посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та запропоновано посаду заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, де позивач 02.01.2026 ознайомився з попередженням та вказав, що згоду на зайняття запропонованої посади надасть до закінчення 30 денного терміну.
Позивач повідомив, що відмовляється від запропонованої посади, оскільки вона не є рівнозначною, а саме різні категорії посад державної служби, різні посадові оклади, різні ранги державного службовця, різні функціональні обов`язки.
Від відділу організації роботи та розвитку персоналу у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України інших пропозицій щодо зайняття інших вакантних посад не надходило.
Відповідно до роз`яснення Національного агентство України з питань державної служби від 13 серпня 2025 № 195-р/з щодо переведення державних службовців на рівнозначну або нижчу посаду державної служби у 2025 році в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, а саме в прикладі під номером 3 зазначено: «Посада «директора департаменту міністерства» віднесена до IV керівного рівня посад державної служби категорії «Б» і посада «заступник директора департаменту Міністерства» віднесена до IV керівного рівня посад державної служби категорії «Б», тобто посади є рівнозначними. Отже заступник директора департаменту Міністерства, який призначений на посаду державної служби на підставі положень Закону № 889, може бути переведений відповідно до статті 41 Закону № 889 на посаду директора департаменту Міністерства».
Таким чином позивачу запропоновано посаду, яка має V керівний рівень, а не VI, та 3 юрисдикцію замість 2 юрисдикції.
03 лютого 2026 року о 10:38 позивачу в месенджер Viber надійшов наказ про звільнення № 351/04 від 02.02.2026, з яким позивач письмово не ознайомлений, а завірені копії наказу надійшли разом з трудовою книжкою 06.02.2026 на відділення Нової пошти. Позивач 09 лютого 2026 надав завірену копію наказу про своє звільнення до ІНФОРМАЦІЯ_1 де перебуває на обліку.
Крім того, позивач 18 грудня 2025 року звертався до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а саме Управління персоналу, де йому надали номер телефону керівника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
24 грудня 2025 року позивач телефонував керівнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (оскільки повноваження Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганської області передано до новоутвореного Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) де йому повідомили, що дистанційної роботи та вакантних посад у відділі примусового виконання рішень Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України немає. Запропоновано знайти роботу за місцем проживання в Одеській області.
Повторно позивач зателефонував 13 січня 2026 року до виконуючого обов`язки начальника Управління персоналу Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, та запитав про вакантні посади в відділах державної виконавчої служби у Луганській області, де йому повідомили, що є посади заступника начальника в Довжанському, Кремінському, Луганському, Сватівському та Сіверськодонецькому відділах, але конкретної пропозиції на зайняття вакантних посад він не отримав.
За 2025 рік позивач тривалий час хворів, а саме з 31 січня 2025 року по 08 серпня 2025 року де сукупно лікарняний був більш ніж 120 днів на рік, а саме 188 днів. Тому 12.08.2025 сімейний лікар подав документи позивача на оцінювання повсякденного функціонування особи та призначено дату оцінювання на 16 лютого 2026 року.
За рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 84/26/1197/В від 16.02.2026), позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб–підприємців та громадських формувань станом на 10 березня 2026 року позивач досі є уповноваженим вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (дії виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, без права відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди) - представник, однак мене було звільнено 03 лютого 2026 року. 
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», відповідно до пункт 5 затверджено переліки адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються повноваження відповідних Міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, а саме Донецька, Луганська, Харківська області відносяться до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
З огляду на вказане вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Представник першого Відповідача позов не визнав, про що через підсистему «Електронний суд» 30.03.2026 надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 43316700) перейменовано на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 43316700). Цією ж постановою затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються його повноваження, а саме: Сумська, Чернігівська та Полтавська область. 
На той час Позивач обіймав посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка підпадала під скорочення. 
ОСОБА_1 31.12.2025 надійслано попередження від Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що у зв`язку із затвердженням нової структури та штатної чисельності Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а також, затвердженням штатного розпису на 2025 рік Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, скорочується штат державних службовців, у тому числі посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Позивач відмовився від запропонованої посади, вважав її нерівнозначною, оскільки, посади, яку він обіймав та яку було запропоновано для переведення, мають різні категорії посад державної служби, різні посадові оклади, різні ранги державного службовця, різні функціональні обов`язки.
Наказом Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.02.2026 № 351/04 «Про звільнення ОСОБА_1 » Позивача звільнено з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 03 лютого 2026 року, у зв`язку із скороченням штату державних службовців, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням держаної служби.
З посиланням на практику Верховного Суду вважає позицію позивача в частині необхідності направлення працівнику пропозиції саме всіх вакантних посад, наявних у державному органі,безпідставною через зміну правового регулювання вказаних відносин.
Оскільки у цьому випадку, мало місце звільнення у результаті скорочення у зв`язку з зміною штатної структури вважав, що ним дотримано процедуру звільнення позивача та просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник другого відповідача позов не визнав, про що надав 26.03.2026 відзив на позов. У відзиві зазначив, що Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції утворено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та його повноваження поширюються на Донецьку, Луганську, Харківську області. Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України є новоутвореною установою яка почала здійснювати функції та повноваження, передбачені Положенням, з 31.12.2025.
Зазначає, що від ОСОБА_1 до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не надходило жодних заяв щодо його волевиявлення з працевлаштування до новоутвореного органу на будь-яку посаду. Останній не перебував у трудових правовідносинах із Харківським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України, не звертався із заявами про призначення його на посаду шляхом переведення чи призначення до новоутвореного органу, а отже, зазначений орган не вчиняв жодних дій чи бездіяльності, які могли б порушити права або законні інтереси ОСОБА_1 .
З огляду на вказане просить у задоволенні позову відмовити.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року позов залишено без руху, визначено його недоліки та надано строк для їх усунення.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 31.03.2026.
Ухвалами суду від 19.03.2026, 26.03.2026, 14.04.2026 та 13.05.2026 вирішено питання щодо участі учасників справи у підготовчих та судових засідань в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 07.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19.05.2026.
Ухвалою суду від 27.05.20263 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України та Харківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України в частині вимог про визнання протиправною пропозиції Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 31.12.2025.
У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Підтвердив, що жодних заяв до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з питання працевлаштування ним не подавалось.
Відповідачі проти позову заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзивах.
Учасники процесу надавали до суду процесуальні документи та докази у справі через підсистему «Електронний суд» у зв`язку з чим справа у паперовому вигляді судом не формувалась, докази досліджувались у підсистемі «Електронний суд».
Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 16.08.2012 проходив державну службу в територіальних органах Міністерства юстиції України. 
Наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 4926/04 від 23.12.2022 ОСОБА_1 призначено з 02.01.2023 на посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що свідчать матеріали особової справи позивача, а також записи в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.08.2012 на ім`я позивача.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2025 року № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» визначено перейменувати, у тому числі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, а також утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
Відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 повноваження Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поширюється на Полтавську, Сумську, Чернігівську області, а Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – на Донецьку, Луганську та Харківську області.
Міністерством юстиції України 31.12.2025 затверджено штатний розпис Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на 2025 рік, у якому відсутня посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області управління, у зв`язку з тим, що повноваження Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не поширюються на Луганську область.
Сумським міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України 31.12.2025 направлено ОСОБА_1 попередження про те, що у зв`язку із затвердженням нової структури та штатної чисельності Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а також, затвердженням штатного розпису на 2025 рік, скорочується штат державних службовців Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у тому числі посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Позивачу запропоновано зайняти посаду заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Пропозиція містить підпис позивача про ознайомлення та повідомлення про те, що він повідомить про своє рішення щодо запропонованої посади до закінчення тридцяти денного терміну.
Позивачем 23 січня 2026 року за допомогою месенджера Viber направлено на ім`я начальника Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України фотокопію заяви про те, що він не надає згоду на зайняття запропонованої посади заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оскільки вона не є рівнозначною, а саме різні категорії посад державної служби, різні посадові оклади, різні ранги державного службовця, різні функціональні обов`язки.
Наказом Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України № 351/04 від 02.02.2026 ОСОБА_1 , заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, звільнено із займаної посади 03 лютого 2026 року у зв`язку із скороченням штату державних службовців, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.
Копію вказаного наказу позивач отримав 03.02.2026 в месенджер Viber, а завірена копія наказу надійшла позивачу разом з трудовою книжкою 06.02.2026 на відділення Нової пошти, що підтверджено наданою позивачем квитанцією.
Згідно службової записки В.о. начальника Управління персоналом Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України особова справа ОСОБА_1 за № 31 передана до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України актом приймання – передавання особових справ звільнених в Сумському міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України № 1 від 03.03.2026.
З довідки про заробітну плату ОСОБА_1 встановлено, що позивачу у грудні 2025 року нараховано посадовий оклад 26 792,17 грн, доплати за ранг – 669,57 грн, надбавка за вислугу років – 6 965,96 грн, премія щомісячна державних службовців – 8 037,65 грн, індексації – 127,44 грн, винагорода державним виконавцям 13 223,38 грн, всього за грудень 2025 року нараховано 55 816,17 грн, відпрацьовано днів 22. 
У січні 2026 року заробітна плата ОСОБА_1 складалась з: посадовий оклад 28010,00 грн, доплати за ранг – 700,00 грн, надбавка за вислугу років – 7 282,60 грн, винагорода державним виконавцям 1 326,65 грн, всього за січень 2026 року нараховано 37 319,25 грн, відпрацьовано днів 22.
Відповідно наданої позивачем медичної документації у 2025 році ОСОБА_1 перебував на лікування у проміжок часу з 31 січня 2025 року по 08 серпня 2025 року.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (витяг 84/26/1197/В від 16.02.2026), ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.
Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України утворено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», зареєстровано як юридична особа 26.05.2025, код 45752470. 
Наказом Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 32/1 від 26.02.2026 введено в дію з 01 січня 2026 року структуру та штатну чисельність Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.01.2026 № 13/5.
Вирішуючи адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Станом на день виникнення спірних правовідносин, частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII визначені підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 11) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) винення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (частина третя статті 87 Закону № 889-VIII).
Отже, на час попередження позивача про майбутнє звільнення 31.12.2025 правомірними підставами для припинення державної служби та звільнення державного службовця відповідно до вказаних положень є: - скорочення чисельності або штату державних службовців; - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; - реорганізація державного органу. При такому звільненні застосовуються так звані «захищені статті» щодо звільнення працівника лише у випадках неможливості переведення, за його згодою, на іншу роботу та переважного права залишення на роботі.
В силу приписів частини 3 статті 83 Закону № 889-VIII відповідач мав обов`язок запропонувати позивачу як державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, тоді як можливість звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VІІІ законодавцем безпосередньо пов`язана з відсутністю можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови державного службовця від переведення на запропоновану посаду. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Під «нижчою посадою» слід розуміти посаду державної служби, яка належить до нижчої підкатегорії посад державної служби незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби.
З матеріалів справи встановлено, що на час попередження про майбутнє звільнення позивач займав посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Як вже зазначалось судом раніше, Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2025 року № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» визначено перейменувати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, а також утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.
При цьому повноваження новоутвореного Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поширюється на Полтавську, Сумську, Чернігівську області, а Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – на Донецьку, Луганську та Харківську області.
Відтак, посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області у штатному розписі Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутня, оскільки до штату першого відповідача не включено таке управління.
Керуючись вимогами статті 87 Закону № 889-VІІІ першим відповідачем запропоновано позивачу посаду заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
Запропонована посада не є рівнозначною тій, яку раніше обіймав позивач, втім зазначена пропозиція не суперечить вимогам абзацу другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ.
Позивач письмово відмовився від запропонованої посади, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та визнано позивачем у судових засіданнях.
Позицію позивача про протиправність наказу про звільнення через те, що йому не надано повний перелік вакантних посад, а також не запропоновано посади у новоствореному Харківському міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України суд вважає хибною, оскільки після внесення зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, норми вказаного Закону вже не передбачають обов`язку роботодавця застосовувати до державних службовців законодавства про працю та звільнювати їх з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.
Подібний за змістом висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції від 23 лютого 2021 року) викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 травня 2023 року у справі № 380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі № 380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 380/9055/22, від 31 березня 2025 року у справі № 360/48/23, від 20 листопада 2025 року у справі № 160/17379/21, від 11 грудня 2025 року у справі № 560/9437/21 та від 26 лютого 2026 року у справі № 200/3364/23.
Щодо посилання позивача на встановлення йому ІІ групи інвалідності суд зазначає, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 16.02.2026, тобто, вже після припинення ним трудових відносин з першим відповідачем, а тому ця обставина не могла мати вплив на оскаржуване ним рішення роботодавця.
Крім того, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою субєкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII та не передбачала обовязку врахування керівником державної служби переважного права на залишення на роботі державного службовця.
Така правова позиція сформульована колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про безпідставність вимог про визнання протиправним та скасування наказу Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.02.2026 № 351/04 про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 03 лютого 2026 року.
Щодо вимог позивача до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України суд виходить з такого.
Судом встановлено, що Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України утворено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 «Деякі питання міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», зареєстровано як юридична особа 26.05.2025, код 45752470. 
Суд зазначає, що Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України новоутвореним органом, з яким позивач не мав трудових відносин на час звільнення.
Відповідно до додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2025 № 517 повноваження Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України поширюються на Донецьку, Луганську та Харківську області.
Наказом Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 32/1 від 26.02.2026 введено в дію з 01 січня 2026 року структуру та штатну чисельність Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.01.2026 № 13/5.
Позивач на час звільнення обіймав посаду заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області. Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Серед списку вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В» Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України станом на 01.02.2026 наявна посада заступника начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях. Між тим щодо вказаної вакансії є примітка - тимчасова на час відсутності державного службовця.
Однак, суд звертає увагу на те, що Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України не було роботодавцем позивача, а є новоутвореним органом.
Про створення Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України позивачу було достеменно відомо оскільки вказаний орган утворено тією ж постановою Кабінету Міністрів України, що і перейменовано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції на Сумське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, а саме постановою від 06.05.2025 № 517.
Позивач у позові зазначив, що телефонував до управління персоналу Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а потім телефонував керівнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Між тим жодних письмових звернень позивач до другого відповідача не подавав. 
Також, станом на 01.02.2026 посада заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях у Харківському міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції України була відсутня.
Крім того, відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Одночасно, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України.
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, суть якої у правозастосуванні частини першої статті 235 КЗпП України зводиться до того, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі (зокрема, постанова від 22.08.2023 у справі № 620/4901/21, від 18.03.2026 у справі № 420/4617/19 тощо).
Отже, у будь якому випадку вимоги позивача про поновлення його на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 04.02.2026 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України). 
Оскільки за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 02.02.2026 № 351/04 «Про звільнення ОСОБА_1 », правові підстави для прийняття рішення про поновлення позивача на посаді та виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, а отже, позовні вимоги про стягнення з Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 лютого 2026 року по день постановлення рішення є безпідставними та необґрунтованими і у їх задоволенні також слід відмовити. 
Хоча судом і не вирішується питання стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться згідно з нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки здійснюється виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено категорії виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати.
У пункті 4 Порядку № 100 наведено перелік виплат, які не враховуються при обчисленні заробітної плати.
Згідно підпунктом "н" вказаного пункту Порядку (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020), при обчисленні середньої заробітної плати не враховується, зокрема, винагорода державним виконавцям.
Отже, першим відповідачем безпідставно включено у довідку про заробітню плату ОСОБА_1 винагорода державного виконавця за грудень 2025 року та за січень 2026 року.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується при відмові у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позові ОСОБА_1 до Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України та Харківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 28 травня 2026 року. 

Суддя 	Т.В. Смішлива