Справа № 946/7653/24 
Провадження № 2/946/819/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого – судді Присакар О.Я., 
при секретарі – Воронової В.Є., 
представника позивача – Попова Є.В., 
представника відповідача – Петрова А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 30% на кредитну заборгованість та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2024 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 45 489,19 гривень, яка складається з: 35 465,44 гривень – сума заборгованості за ставкою 30 % на кредитну заборгованість; 10 023,75гривень – сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість та судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, мотивуючи тим, що 13 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 02-02/01 відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредиту сумі 41 250,00 гривень, з процентною ставкою у розмірі 14,5% на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти не пізніше 01 лютого 2013 року та сплатити відсотки за користування кредитним коштами у порядку визначеному кредитним договором. Оскільки відповідач не сплатив заборгованість, 26 квітня 2012 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (справа №2-2190/11, провадження №2/1510/446/12) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 370,09 грн. та 513,70 грн. сплаченого судового збору. Проте станом на день подання даного позову вище зазначене заочне рішення суду не виконано, заборгованість не сплачена. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово – інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово – інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» право вимоги в тому числі за Кредитним договором № 02-02/01 від 13 лютого 2008 року. Станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 30 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду та інфляційних втрат понесених в результаті не виконання рішення суду становить 45 489,19 грн., яка складається з: 35 465,44 грн. - суми 30% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості; 10 023,75 грн. - суми понесених інфляційних витрат нарахованих на суму простроченої заборгованості. 12 серпня 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталось із досудовою вимогою про врегулювання спору до ОСОБА_1 та повідомило відповідача про наявність простроченої заборгованості, а саме: 30% на кредитну заборгованість та інфляційних витрат, нарахованих на судове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (ЄДРПОУ: 35326253, адреса місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) заборгованість в розмірі 45 489,19 грн., з яких 35 465,44 грн. становить сума заборгованості за ставкою 30% на кредитну заборгованість та 10 023, 75 грн. – інфляційні витрати та стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, надав пояснення за обставинами справи, крім цього пояснив, що строк позовної даності не був пропущений оскільки строк звернення до суду продовжувався в зв`язку з карантином та на строк дії воєнного стану.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, надав заяву про застосування строку позовної давності, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначаючи, що позивач починаючи з 17 грудня 2012 року (укладено договір відступлення права вимоги) мав знати та розуміти про існування ст. ст. 257, 258 ЦК України та ч.4 ст. 267 ЦК України, але не скористався правом звернення до суду з вимогами до відповідача на протязі 11 років та 9 місяців. В кредитному договорі № 02-02/01 між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_1 не передбачено про продовження строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності сплинув у грудні місяці 2015 року, проте позивач звернувся з позовом лише в 2024 році.
Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком (надалі - Банк) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 02-02/01 відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредиту сумі 41 250,00 гривень, з процентною ставкою у розмірі 14,5% (п.2.2 договору) на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти не пізніше 01 лютого 2013 року та сплатити відсотки за користування кредитним коштами у порядку визначеному кредитним договором.
Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що цей договір діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору.
Згідно п. 5.2.8 Кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.
Відповідно п. 6.5 Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 30% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
26 квітня 2012 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (справа №2-2190/11, провадження №2/1510/446/12) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 370,09 грн., та 513,70 грн. сплаченого судового збору.
Вищевказане заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2012 року набрало законної сили 01.06.2012 року.
17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово – інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово – інвестиційний банк» відступало Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» право вимоги в тому числі за Кредитним договором № 02-02/01 від 13 лютого 2008 року (Додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги). 
Таким чином, відбулась заміна кредитора у даному зобов`язанні на ТОВ «Кредитні ініціативи».
12 серпня 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталось із досудовою вимогою врегулювання спору до ОСОБА_1 , щодо повідомлення відповідача про наявність простроченої заборгованості, а саме 30% на кредитну заборгованість та інфляційних нарахованих на судове рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ч.1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такі висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).
Таким чином, з ухваленням 26.04.2012 року рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося, і таке рішення і на час розгляду даної справи відповідачем у повному обсязі не виконано, а заборгованість за Кредитним договором - у повному обсязі не погашена. Зобов`язання, яке існує у ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи», є зобов`язанням, яке визначене за рішенням суду у національній валюті - гривні. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, в тому числі, і інфляційних втрат.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить у відповідності до 625 ЦК України стягнути з відповідача:
- суми заборгованості за ставкою 30% на кредитну заборгованість, виходячи із заборгованості боржника ОСОБА_1 за тілом кредиту, яка була встановлена рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року по справі № 2-2190/11 (з суми 39 370,09 грн.) за період 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, що становить 35 465,44 грн.;
- інфляційні витрати виходячи із загальної суми встановленої рішенням суду від 26 квітня 2012 року по справі № 2-2190/11 (з суми 39 370,09 грн.) за період 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, що становить 10 023,75 грн.
При цьому, суд погоджується і розрахунком суми заборгованості за ставкою 30% на кредитну заборгованість та інфляційних витрат, якій був наданий позивачем, при цьому відповідач не оспорював даний розрахунок.
Щодо періоду за який можливо стягувати суми, передбачені статтею 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Представником відповідача ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності.
Судом встановлено, що ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовною заявою - 20.09.2024 року.
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексуУкраїни).
Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19),невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Тобто, в разі якщо позовна давність не сплила станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже, оскільки в даній справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судом обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та процентів річних, нарахованих за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим і строк позовної давності не підлягає застосуванню. 
Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).
За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 45 489,19 гривень, які складаються з: 35 465,44 гривень – сума заборгованості за ставкою 30 % на кредитну заборгованість; 10 023,75гривень – сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень, що підтверджено платіжною інструкцією № 46361 від 16.09.2024 року.
Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 422,40 гривень.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 83, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 273, 274-279, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення 30% на кредитну заборгованість та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) заборгованість за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 45 489,19 гривень, які складаються з: 35 465,44 гривень – сума заборгованості за ставкою 30 % на кредитну заборгованість; 10 023,75гривень – сума заборгованості за інфляційними втратами на кредитну заборгованість.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та підписано 08.06.2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар