ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4464/20 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.11.2019 № 104750001617, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дати звернення, а саме: з 29.07.2019.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 позов задоволено: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104750001617 від 06.11.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул. Саєнка Андрія, буд.10, м. Фастів, Київська область, 08500) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 29.07.2019 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 13.01.2004 по 31.01.2005, з 01.02.2005 по 01.06.2005, з 02.06.2005 по 01.01.2017.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 06.11.2019 №104750001617 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, передбаченого пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Необхідний вік становить: 50 років, вік заявника: 50 років, необхідний страховий стаж становить не менше 25 років у чоловіків (з них не менше 10 років на зазначених роботах), страховий стаж заявника становить: 26 років 08 місяців 14 днів, пільговий стаж заявника за списком №1: 1 рік. В призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Право на пенсію ОСОБА_1 матиме відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 32 років.
Разом з тим, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 11.03.1989 містяться записи, зокрема про роботу:
- з 13.01.2004 до 31.01.2005 - учнем ливарника мідних сплавів на фірмі "КАТЕХ-ЕЛЕКТРО";
- з 01.02.2005 до 01.06.2005 - ливарником на фірмі "КАТЕХ-ЕЛЕКТРО";
- з 02.06.2005 до 01.01.2017 - ливарником, ливарником металів та сплавів у фірмі "КАТЕХ-ЕЛЕКТРО";
- з 11.07.2018 до часу звернення до суду з цим позовом (28.05.2020) - ливарником металів та сплавів на ТОВ "Виробниче підприємство "УКРКАБЕЛЬ".
Згідно відомостей трудової книжки позивача, згідно атестації робочих місць за умовами праці (Наказ №32 від 22.11.2005) ця професія відноситься до пільгових професій за Списком №1, згідно атестації робочих місць за умовами праці (Наказ №5 від 04.04.2016) ця професія відноситься до пільгових професій за Списком № 1.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на підставі поданих документів, не зарахування певних періодів його роботи до страхового та пільгового стажу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є протиправним, оскільки відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача періоди його роботи ливарником у фірмі «КАТЕХ-ЕЛЕКТРО» та на ТОВ «ВП «УКРКАБЕЛЬ», хоча такі періоди належним чином підтверджуються записами у трудовій книжці та відомостями форми ОК-5, а відтак не потребували додаткового підтвердження уточнюючими довідками за Порядком №637. Суд виходив із того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а обов`язок щодо належного оформлення записів покладається на роботодавця, тому перекладення негативних наслідків можливих недоліків оформлення документів на працівника є необґрунтованим та непропорційним. Встановивши, що позивач досяг необхідного пенсійного віку, має достатній загальний страховий стаж та понад 10 років пільгового стажу за Списком №1, суд дійшов до висновку про наявність у нього права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зарахування позивачу спірних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1, оскільки самі по собі записи у трудовій книжці не є достатніми для підтвердження спеціального стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах. На думку апелянта, позивач не надав уточнюючої довідки за формою, передбаченою додатком № 5 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, яка є необхідною для підтвердження характеру та умов праці, що дають право на відповідне пенсійне забезпечення. У зв`язку з цим апелянт вважає, що відповідач правомірно відмовив у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу та, відповідно, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями частини першої статті 9 Закону №1058 визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду у солідарній системі призначаються пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом статті 1 та пункту 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню та за який сплачено страхові внески.
Згідно з пунктом 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 пенсійне забезпечення осіб, які працювали або працюють на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, до запровадження професійних та корпоративних фондів здійснюється за нормами цього Закону з урахуванням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, мають право на пенсію після досягнення 50 років за наявності не менше 25 років стажу роботи у чоловіків, з яких не менше 10 років - на зазначених роботах.
Вказана норма кореспондується з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058.
Отже, наведеними нормами матеріального права визначено умови, за яких особа має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідний запис у трудовій книжці вноситься на підставі наказу за результатами атестації робочих місць.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу подаються уточнюючі довідки.
Тобто, надання уточнюючої довідки є необхідним лише у випадках відсутності трудової книжки або відсутності в ній належних записів, що визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що записи у трудовій книжці позивача не є достатніми для підтвердження спеціального стажу без подання уточнюючої довідки за формою, передбаченою додатком №5 до Порядку №637, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у трудовій книжці позивача всіх необхідних записів щодо займаних ним посад та результатів атестації робочих місць, які безпосередньо визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах. За таких обставин правові підстави для витребування додаткової уточнюючої довідки були відсутні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудова книжка позивача в частині записів про роботу:
з 13.01.2004 по 31.01.2005 - учнем ливарника мідних сплавів;
з 01.02.2005 по 01.06.2005 - ливарником;
з 02.06.2005 по 01.01.2017 - ливарником металів та сплавів;
з 11.07.2018 - ливарником металів та сплавів у ТОВ «ВП «Укркабель», є належним та допустимим доказом спеціального стажу.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав на позивача відповідальність за належне оформлення кадрової документації роботодавцем, що не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи з 13.01.2004 по 31.01.2005, з 01.02.2005 по 01.06.2005, з 02.06.2005 по 01.01.2017 підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1.
Крім того, зазначені періоди підтверджуються індивідуальними відомостями форми ОК-5.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.11.2019 №104750001617 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем, зокрема, зазначено недосягнення позивачем необхідного пенсійного віку, передбаченого підпунктом 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас, колегія суддів зазначає, що у цьому ж рішенні пенсійним органом прямо вказано, що необхідний вік для призначення відповідної пенсії становить 50 років, тоді як вік позивача на момент звернення із заявою складав 54 роки.
За таких обставин, наведені у спірному рішенні мотиви відмови у призначенні пенсії в частині недосягнення позивачем необхідного віку є внутрішньо суперечливими, взаємовиключними та не узгоджуються з установленими самим відповідачем фактичними обставинами, що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Колегія суддів також не бере до уваги доводи апелянта щодо правомірності відмови у призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем пенсійного віку, оскільки такі доводи прямо спростовуються змістом самого спірного рішення, в якому відповідач визнав, що позивач досяг установленого законом 50-річного віку.
Також, як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, після досягнення 50 років та за наявності необхідного страхового і спеціального стажу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач досяг необхідного 50-річного віку, має страховий стаж 26 років 8 місяців 14 днів та пільговий стаж за Списком №1 у розмірі 13 років 11 місяців 18 днів, а відтак набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обраний спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є належним та ефективним, оскільки забезпечує остаточне вирішення спірних правовідносин та повне відновлення порушеного права позивача.
Разом із цим, відповідно до пункту 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійний фонд України від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за один місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом частини першої статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, якщо звернення надійшло пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Отже, оскільки у спірному випадку позивач досяг 50-річного віку 10.02.2015, а із заявою про призначення пенсії звернувся лише 29.07.2019, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пенсія підлягає призначенню саме з 29.07.2019.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує правову позицію Європейський суд з прав людини, викладену у справі Garcia Ruiz v. Spain, згідно з якою хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди мотивувати свої рішення, це не може тлумачитися як обов`язок надавати детальну відповідь на кожен довід сторін.
Відповідно до статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну правову оцінку доказам у їх сукупності та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.