Справа № 560/14466/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

11 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 28.07.2025, а саме: № 0825893-2413-2225- НОМЕР_1 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 8 517,48 грн; № 0825892-2413-2225-UA61040070000079091, яким визначено суму податкового зобов`язання за цим самим платежем за 2021 рік у розмірі 11 804,11 грн; № 0825891-2413-2225-UA61040070000079091, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 12 787,78 грн; № 0825890-2413-2225-UA61040070000079091, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 13 181,25 грн; № 0825865-2413-2225-UA61040070000079091, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 13 968,19 грн.
Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до заяв по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що відповідач при визначенні податкових зобов`язань за 2020–2024 роки застосував до належної позивачу частки об`єкта нерухомості ставку 1,5% мінімальної заробітної плати за 1 кв. м бази оподаткування.
Вказує, що об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як «будівлі майнового комплексу», однак його складовими частинами є: зерносклад, В, площею 432,4 кв. м; механічна майстерня, А, площею 501,1 кв. м.
На думку позивача, контролюючий орган неправомірно проігнорував фактичний склад спірного об`єкта та застосував максимальну ставку 1,5%, хоча рішеннями відповідних органів місцевого самоврядування для будівель сільськогосподарського призначення, зокрема для класу 1271 та його підкласів за ДК 018-2000, встановлювалися інші ставки.
Позивач, зокрема посилається на те, що: на 2020 рік ставка для відповідного типу будівель становила 1% на підставі рішення Миролюбівської сільської ради №316 від 27.06.2018, дію ставок якого на 2020 рік продовжено рішенням Миролюбівської сільської ради №491 від 14.06.2019; на 2021 рік ставка становила 1% на підставі рішення Миролюбівської сільської ради №677 від 08.05.2020; щодо 2022 року, на думку позивача, відповідач також безпідставно застосував ставку 1,5%, оскільки не довів наявності рішення відповідного органу місцевого самоврядування, яким для спірного об`єкта або його складових на цей рік була встановлена саме така ставка; на 2023 рік рішенням Великоберезовицької селищної ради №1674 від 21.06.2022 передбачено окреме регулювання щодо будівель класу 1271, зокрема для певних будівель сільськогосподарських товаровиробників — звільнення, а для підкласу 1271.9 — ставку 1%; на 2024 рік рішенням Великоберезовицької селищної ради №2720 від 24.06.2024 для класу 1271 та підкласів 1271.1–1271.9 встановлено ставку 1%.
Позивач також зазначає, що з відзиву відповідача вбачається: обчислення податку здійснювалося автоматично на підставі відомостей, внесених до інформаційної системи ДПС.
На думку позивача, такі відомості не можуть замінювати рішення відповідної місцевої ради та не доводять правомірності застосування ставки 1,5%.
Крім того, позивач заперечує довід відповідача про те, що він не звертався із заявою про звірку даних за п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки таке звернення є правом платника податку, а не його обов`язком та не є передумовою судового оскарження податкового повідомлення-рішення.
Згідно із відзивом на позов, ГУ ДПС у Хмельницькій області проти позову заперечує.
Зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстрований об`єкт нерухомого майна — «будівлі майнового комплексу», який не належить до житлової нерухомості, за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Миролюбівка, вул. Лесі Українки, буд. 15.
За твердженням відповідача, позивачу належить частка 281/2000 у праві спільної часткової власності на цей об`єкт. Загальна площа об`єкта становить 933,50 кв. м, а площа, яка відповідає частці позивача та була врахована при розрахунку податку, становить 131,16 кв. м.
Відповідач вказує, що обчислення сум податку здійснювалося ГУ ДПС у Хмельницькій області в автоматичному режимі відповідно до внесених до інформаційної системи ДПС України відомостей ГУ ДПС у Тернопільській області щодо ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
На думку відповідача, підстави для застосування ставки податку для будівель сільськогосподарського призначення відсутні, оскільки об`єкт зареєстрований як «будівлі майнового комплексу», а не як будівлі сільськогосподарського призначення.
Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не звертався до ГУ ДПС у Хмельницькій області із заявою про звірку даних відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
28.07.2025 Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло щодо ОСОБА_1 п`ять податкових повідомлень-рішень форми «Ф», якими визначило йому грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: за 2020 рік - податкове повідомлення-рішення № 0825893-2413-2225-UA61040070000079091 на суму 8 517,48 грн; за 2021 рік - податкове повідомлення-рішення № 0825892-2413-2225-UA61040070000079091 на суму 11 804,11 грн; за 2022 рік - податкове повідомлення-рішення № 0825891-2413-2225-UA61040070000079091 на суму 12 787,78 грн; за 2023 рік - податкове повідомлення-рішення № 0825890-2413-2225-UA61040070000079091 на суму 13 181,25 грн; за 2024 рік - податкове повідомлення-рішення № 0825865-2413-2225-UA61040070000079091 на суму 13 968,19 грн.
Загальна сума визначених позивачу грошових зобов`язань становить 60 258,81 грн.
З розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень убачається, що контролюючий орган визначив податкові зобов`язання щодо об`єкта нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
У розрахунках зазначено: тип об`єкта - нежитлова будівля; загальна площа об`єкта - 933,50 кв. м; площа, що відповідає частці позивача та врахована при обчисленні податку, - 131,16 кв. м; ставка податку - 1,5%; податкові періоди - 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки.
Площа 131,16 кв. м, врахована відповідачем при обчисленні податку щодо позивача, відповідає частці позивача 281/2000 у загальній площі об`єкта 933,50 кв. м, оскільки 933,50 кв. м Ч 281/2000 = 131,16 кв. м після округлення.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 441423992 від 29.08.2025, сформованої ГУ ДПС у Хмельницькій області, суд встановив, що об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 343553061252 зареєстрований як «будівлі майнового комплексу» та не належить до житлової нерухомості.
Адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .
У Державному реєстрі речових прав зазначені такі складові частини цього об`єкта нерухомого майна: механічна майстерня, А, загальна площа 501,1 кв. м, матеріали стін - цегла, камінь; зерносклад, В, загальна площа 432,4 кв. м, матеріали стін - цегла, камінь.
За ОСОБА_1 зареєстроване право спільної часткової власності на частку 281/2000 у цьому об`єкті на підставі договору купівлі-продажу 281/1000 частки будівель майнового комплексу від 04.06.2014.
У матеріалах справи також наявна інформаційна довідка з реєстрів № 440133346 від 19.08.2025, яка містить аналогічні відомості щодо реєстраційного номера об`єкта 343553061252, його адреси, назви «будівлі майнового комплексу», складових частин -механічної майстерні та зерноскладу, а також частки позивача 281/2000.
Суд також встановив, що відповідач, визначаючи податкові зобов`язання, виходив із того, що спірний об`єкт є об`єктом нежитлової нерухомості, належить позивачу на праві спільної часткової власності, а до площі, що відповідає частці позивача, підлягає застосуванню ставка 1,5%.
Разом з тим, відповідач не подав до суду рішення відповідного органу місцевого самоврядування, витягу з такого рішення, таблиці ставок або іншого належного доказу, з якого б убачалося, що для спірного об`єкта, його складових частин або для об`єкта з реєстраційною назвою «будівлі майнового комплексу» на 2020, 2021, 2022, 2023 чи 2024 роки була встановлена саме ставка 1,5%.
Натомість, у матеріалах справи наявні рішення органів місцевого самоврядування, які регулювали ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо території, на якій розташований спірний об`єкт.
Рішенням Миролюбівської сільської ради №316 від 27.06.2018 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Миролюбівської сільської ради на 2019 рік» затверджено, зокрема, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У додатку 4.1 до цього рішення для фізичних осіб щодо класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», зокрема підкласу 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» та підкласу 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші», передбачено ставку 1%.
Рішенням Миролюбівської сільської ради №491 від 14.06.2019 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області» залишено без змін ставки місцевих податків та зборів на рівні ставок 2019 року та визначено, що це рішення набирає чинності з 01.01.2020.
Отже, на 2020 рік на території с. Миролюбівка продовжували діяти ставки, встановлені рішенням Миролюбівської сільської ради №316 від 27.06.2018.
Рішенням Миролюбівської сільської ради №677 від 08.05.2020 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Миролюбівської сільської ради на 2021 рік» встановлено місцеві податки і збори на 2021 рік. 
У додатку 4.1 до цього рішення щодо класу 1271 та підкласів 1271.3 і 1271.9 для фізичних осіб передбачено ставку 1%.
Щодо 2022 року суд враховує, що матеріали справи не містять окремого рішення органу місцевого самоврядування, яким для спірного об`єкта або його складових частин на 2022 рік було встановлено ставку 1,5%. 
Відповідач також не подав доказів існування такого рішення. 
За таких обставин, з урахуванням п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, доводи позивача щодо застосування ставки 1% на 2022 рік відповідачем не спростовані.
Суд враховує, що рішенням Великоберезовицької селищної ради №1674 від 21.06.2022 попередні рішення рад, які у 2020 році увійшли до Великоберезовицької територіальної громади, зокрема рішення Миролюбівської сільської ради №677 від 08.05.2020, визнані такими, що втратили чинність саме з 01.01.2023. 
Це додатково свідчить про те, що попереднє регулювання враховувалося як чинне до набрання чинності новим регулюванням з 2023 року, якщо інше не доведено відповідачем.
Рішенням Великоберезовицької селищної ради №1674 від 21.06.2022 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Великоберезовицької селищної ради» встановлено ставки податку з 01.01.2023.
У додатку №2 до цього рішення для населених пунктів Великоберезовицької селищної ради, включно із с. Миролюбівка, передбачено ставки за класифікацією ДК 018-2000. 
Щодо класу 1271 передбачено окреме регулювання, зокрема для будівель/споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, зазначено звільнення, а для підкласу 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» - ставку 1,000 для фізичних осіб.
Рішенням Великоберезовицької селищної ради №2720 від 24.06.2024 «Про внесення змін до рішення Великоберезовицької селищної ради від 21.06.2022 №1674» додаток №2 до рішення №1674 викладено у новій редакції. 
Для класу 1271 та підкласів 1271.1–1271.9, зокрема 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» та 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші», передбачено ставку 1,000 для фізичних осіб.
Отже, наявні у справі докази підтверджують, що відповідні органи місцевого самоврядування встановлювали окремі ставки для об`єктів за класифікацією ДК 018-2000, у тому числі для класу 1271 та його підкласів.
Водночас, суд не встановлює, що весь спірний об`єкт безумовно належить до класу 1271 за ДК 018-2000, оскільки в матеріалах справи відсутній окремий технічний паспорт, експертний висновок або інший спеціальний документ, який прямо класифікує весь об`єкт чи кожну його складову частину за відповідним кодом ДК 018-2000.
Разом з тим, суд встановлює, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відображені конкретні складові частини спірного об`єкта - зерносклад і механічна майстерня, а відповідач не довів, що для такого об`єкта або його складових відповідним рішенням місцевої ради встановлено ставку 1,5%.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Податковий кодекс України (далі – ПК України у редакціях, чинних у спірні періоди) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац перший пункту 1.1 статті 1 ПК України).
Відповідно до п. 10.1 ст. 10 ПК України, до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.
Згідно із п. 10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
За п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Відповідно до п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.
Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
За п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до п.п. «а» п.п. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку. 
Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради; д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям з інвалідністю, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину; е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських об`єднань осіб з інвалідністю та їх підприємств; и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність; і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг; ї) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення та відпочинку дітей, а також дитячих санаторно-курортних закладів та закладів оздоровлення і відпочинку дітей, які знаходяться на балансі підприємств, установ та організацій, які є неприбутковими і внесені контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій; й) об`єкти нежитлової нерухомості державних та комунальних центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, центрів фізичного здоров`я населення, центрів з розвитку фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, дитячо-юнацьких спортивних шкіл, а також центрів олімпійської підготовки, шкіл вищої спортивної майстерності, дитячо-юнацьких спортивних шкіл і спортивних споруд всеукраїнських фізкультурно-спортивних товариств, їх місцевих осередків та відокремлених підрозділів, що є неприбутковими та включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У разі виключення таких установ та організацій з Реєстру неприбуткових установ та організацій декларація подається платником податку протягом 30 календарних днів з дня виключення, а податок сплачується починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося виключення з Реєстру неприбуткових установ та організацій; к) об`єкти нежитлової нерухомості баз олімпійської та паралімпійської підготовки. Перелік таких баз затверджується Кабінетом Міністрів України; л) об`єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним або прийомним сім`ям, у яких виховується п`ять та більше дітей.
За п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.
Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Так, суд розглядає цей спір у межах заявлених позовних вимог та перевіряє правомірність індивідуальних актів, які оскаржені позивачем, - податкових повідомлень-рішень відповідача від 28.07.2025.
Як зазначено вище, суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на ті обставини, які існували на момент прийняття оспорюваного рішення, та з урахуванням тих мотивів і підстав, якими суб`єкт владних повноважень керувався під час його прийняття.
Отже, у цій справі суд перевіряє, чи мав відповідач станом на 28.07.2025 належні фактичні та правові підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань за 2020–2024 роки саме із застосуванням ставки 1,5%.
Суд не здійснює замість контролюючого органу нового податкового розрахунку, не визначає іншу суму податкового зобов`язання та не підміняє собою орган, уповноважений адмініструвати податок. 
Натомість, суд перевіряє, чи довів відповідач правомірність прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Так, у цій справі позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень - податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено грошові зобов`язання.
Як також вже зазначено вище, відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.
Цей обов`язок охоплює не лише доведення факту наявності у позивача права власності на об`єкт нежитлової нерухомості, а й доведення всіх істотних елементів розрахунку грошового зобов`язання, зокрема: належного визначення об`єкта оподаткування; належного визначення бази оподаткування; застосування ставки, встановленої відповідним рішенням органу місцевого самоврядування; правильності розрахунку суми податку за кожен податковий період.
Верховний Суд у постанові від 31.10.2023 у справі №520/18341/21 зазначив, що саме контролюючий орган повинен довести правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, а інформація з інформаційних баз контролюючого органу сама по собі не є достатнім доказом порушення платником податкового законодавства.
Суд враховує цей висновок Верховного Суду в частині загальних правил доказування та оцінки доказового значення інформації з інформаційних баз контролюючих органів.
У цій справі відповідач повинен був довести не тільки те, що позивач є співвласником об`єкта нежитлової нерухомості, але й те, що до такого об`єкта у відповідні податкові періоди правомірно застосовано саме ставку 1,5%.
Щодо правової природи ставки 1,5%, то суд зазначає про таке. 
Відповідно до змісту п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості встановлюється не контролюючим органом, а відповідною сільською, селищною, міською радою.
При цьому, ставка встановлюється: залежно від місця розташування об`єкта; залежно від типу об`єкта нерухомості; у межах граничного розміру, визначеного ПК України.
Отже, суд виходить з того, що 1,5% є не універсальною ставкою податку, а лише максимально допустимою межею, в межах якої відповідний орган місцевого самоврядування може встановити конкретну ставку для конкретного типу об`єкта.
Водночас, застосування контролюючим органом ставки 1,5% є правомірним лише за умови, якщо така ставка прямо встановлена рішенням відповідної місцевої ради для відповідного типу об`єкта нерухомості у відповідному податковому періоді.
Аналогічний підхід міститься у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №2240/3410/18, у якій Верховний Суд аналізував рішення місцевої ради про встановлення ставок податку на нерухоме майно та виходив із того, що саме зміст такого рішення має значення для визначення правомірної ставки податку.
Отже, відповідач повинен був довести, що на 2020, 2021, 2022, 2023 і 2024 роки відповідним рішенням місцевої ради для спірного об`єкта або його складових була встановлена саме ставка 1,5%.
Із приводу типу спірного об`єкта та його складових частин, то суд вказує на таке. 
Відповідач обґрунтовує застосування ставки 1,5% тим, що у Державному реєстрі речових прав спірний об`єкт зареєстрований як «будівлі майнового комплексу», а не як будівлі сільськогосподарського призначення.
Суд не погоджується з тим, що сама лише реєстраційна назва об`єкта є достатньою підставою для застосування максимальної ставки 1,5% з огляду на таке.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав убачається, що спірний об`єкт справді зареєстрований як «будівлі майнового комплексу». 
Однак у цій самій довідці конкретизовано складові частини об`єкта: механічна майстерня, А, площею 501,1 кв. м; зерносклад, В, площею 432,4 кв. м.
Тому контролюючий орган, застосовуючи ставку податку, не міг обмежитися лише загальною назвою об`єкта як «будівлі майнового комплексу», а повинен був з`ясувати, яка ставка встановлена відповідним рішенням місцевої ради для об`єкта з такими складовими частинами або для відповідного типу нежитлової нерухомості.
Суд враховує підхід Верховного Суду, викладений у постанові від 09.05.2023 у справі №380/10802/22, щодо необхідності оцінки правовстановлюючих документів, класифікаційних ознак та функціонального призначення будівлі при вирішенні питання про її віднесення до відповідного класу ДК 018-2000.
Верховний Суд у цій постанові також звернув увагу на зміст класу 1271 ДК 018-2000, який охоплює будівлі сільськогосподарського призначення, зокрема будівлі для зберігання зерна та інші будівлі, пов`язані із сільськогосподарською діяльністю.
При цьому, суд у цій справі не підміняє собою контролюючий орган та не встановлює нову класифікацію всього спірного об`єкта за ДК 018-2000. 
Однак наявність у реєстрі складової частини зерносклад об`єктивно вимагала від контролюючого органу перевірки того, чи встановлена для такого типу нерухомості інша ставка, ніж 1,5%.
У той же час, відповідач не довів, що таку перевірку ним було проведено.
Щодо рішень органів місцевого самоврядування, то суд виходить із таких міркувань. 
У матеріалах справи наявні рішення органів місцевого самоврядування (їх копії), які встановлювали ставки податку на нерухоме майно на території, де розташований спірний об`єкт.
З цих рішень убачається, що місцеві ради встановлювали диференційовані ставки залежно від класифікації будівель за ДК 018-2000.
Для класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» та його підкласів, зокрема 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» та 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші», рішеннями місцевих рад передбачалися ставки 1% або окреме регулювання щодо звільнення.
Водночас, відповідач не подав доказів, що для спірного об`єкта або його складових частин відповідним рішенням місцевої ради у 2020–2024 роках була встановлена ставка 1,5%.
Суд наголошує: у цій справі відповідачу недостатньо послатися на те, що об`єкт у реєстрі названий «будівлі майнового комплексу». 
Відповідач повинен був, зокрема довести, яке саме положення якого саме рішення місцевої ради передбачає ставку 1,5% для такого об`єкта у кожному з податкових періодів.
Такого доказу відповідач не подав.
Із приводу автоматичного розрахунку податку за даними інформаційної системи ДПС, то суд виходить із такого. 
Відповідач зазначає, що розрахунок податку здійснювався автоматично відповідно до відомостей інформаційної системи ДПС України, внесених ГУ ДПС у Тернопільській області.
Суд не заперечує, що контролюючий орган може використовувати інформаційні ресурси ДПС для адміністрування податків.
Однак, відомості інформаційної системи ДПС не є самостійним нормативним джерелом ставки податку. 
Ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюється рішенням відповідної місцевої ради, а не інформаційною системою контролюючого органу.
Тому автоматичне формування податкового повідомлення-рішення не звільняє відповідача від обов`язку довести в суді, що застосована ставка відповідає конкретному рішенню органу місцевого самоврядування.
У цій справі відповідач не подав належного доказу того, що відомості інформаційної системи ДПС щодо ставки 1,5% відповідають рішенням місцевих рад, які діяли у відповідні податкові періоди.
Щодо доводу відповідача про незвернення позивача із заявою про звірку даних, то суд зазначає про таке. 
Відповідач, серед іншого, посилається на те, що позивач не звертався із заявою про звірку даних відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України.
Суд відхиляє цей довід відповідача з таких підстав.
Підпункт 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України передбачає право платника податку звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних, зокрема щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; їх часток; розміру загальної площі; права на користування пільгою; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
Суд вказує на те, що зміст цієї норми не свідчить про встановлення обов`язкового досудового порядку врегулювання спору або про те, що незвернення із заявою про звірку позбавляє платника права на судове оскарження податкового повідомлення-рішення.
Також ця норма не звільняє контролюючий орган від обов`язку правильно визначити податкове зобов`язання та довести правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення у разі його оскарження.
Отже, незвернення позивача із заявою про звірку даних не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Із приводу застосування пільги для будівель сільськогосподарських товаровиробників, то суд виходить із такого. 
Позивач у позові посилається, зокрема на те, що щодо окремих періодів рішеннями місцевих рад було передбачено звільнення для будівель класу 1271.
Суд враховує, що п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачає спеціальні умови, за яких будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу 1271 ДК 018-2000, не є об`єктом оподаткування.
Для застосування цієї норми необхідно встановити, зокрема: чи є власник будівлі сільськогосподарським товаровиробником; чи віднесена будівля до класу 1271 ДК 018-2000; чи не здається така будівля в оренду, лізинг або позичку.
Такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, серед інших, у постанові від 05.02.2025 у справі №500/6132/23.
Разом з тим, у цій справі суд не покладає в основу рішення висновок про безумовне застосування пільги за п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки предметом спору є правомірність уже прийнятих податкових повідомлень-рішень, а не зобов`язання контролюючого органу застосувати конкретну пільгу чи провести новий розрахунок.
Ключовим для вирішення цієї справи є те, що відповідач не довів правомірність застосування ставки 1,5%, яка безпосередньо вплинула на суму визначених грошових зобов`язань за всіма п`ятьма податковими повідомленнями-рішеннями.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності застосування до спірного об`єкта нерухомого майна ставки 1,5% за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.
Застосування цієї ставки відповідач обґрунтував фактично такими обставинами: об`єкт у Державному реєстрі речових прав зареєстрований як «будівлі майнового комплексу»; обчислення податку здійснювалося автоматично відповідно до відомостей інформаційної системи ДПС.
Проте ці обставини не доводять, що відповідним рішенням місцевої ради для спірного об`єкта або його складових частин у кожному із зазначених податкових періодів була встановлена саме ставка 1,5%.
Водночас, наявні у справі докази свідчать, що спірний об`єкт має конкретні складові частини - зерносклад та механічну майстерню, а рішення місцевих рад передбачали диференційовані ставки залежно від типу будівель за ДК 018-2000.
Відповідач не довів, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень він належним чином встановив тип об`єкта або його складових частин, співвідніс їх із рішеннями місцевих рад та обґрунтовано застосував ставку 1,5%.
За таких обставин і правових підстав, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки прийняті необґрунтовано, без доведення відповідності застосованої ставки податку рішенням органів місцевого самоврядування та без належного врахування відомостей про складові частини об`єкта нерухомості.
Суд не має підстав самостійно визначати іншу суму податкового зобов`язання, оскільки це належить до компетенції контролюючого органу. 
Однак недоведеність правомірності ключового елементу розрахунку - ставки податку - впливає на правомірність кожного зі спірних податкових повідомлень-рішень у цілому.
Тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню повністю.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судовий збір у розмірі 969,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» № 0825893-2413-2225-UA61040070000079091 від 28.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 8 517,48 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» № 0825892-2413-2225-UA61040070000079091 від 28.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 11 804,11 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» № 0825891-2413-2225-UA61040070000079091 від 28.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 12 787,78 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» № 0825890-2413-2225-UA61040070000079091 від 28.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 13 181,25 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми «Ф» № 0825865-2413-2225-UA61040070000079091 від 28.07.2025, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2024 рік у розмірі 13 968,19 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений